КОНСТИТУЦІЙНИЙ СУД УКРАЇНИ
ОКРЕМА ДУМКА
VOTUM SEPARATUM
судді Конституційного Суду України Сліденка І.Д. стосовно Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень законів України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року № 193-IX, "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII
Зважаючи на наявність Рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2020 року № 4-р/2020 (v004p710-20)
у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень законів України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (1402-19)
, "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ (193-20)
, "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII (
1798-19)
(далі - Рішення), прийнятого формальною більшістю від конституційного складу Конституційного Суду України;
констатуючи той факт, що застосовані методологія і аргументація та визначені на їх основі Конституційним Судом України абстрактно-теоретичні неконституційність:
- частини першої статті 37, частини першої статті 94, пункту 3 частини третьої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (1402-19)
від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року № 193-IX (193-20)
;
- пунктів 4, 5, 6, 7, 9, 10 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" (193-20)
від 16 жовтня 2019 року № 193-IX;
- частини третьої статті 24, статті 28-1, частини восьмої статті 31, частини першої статті 42, частини третьої статті 47, частини четвертої статті 48 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" (
1798-19)
від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року № 193-IX (193-20)
,
мають відверто суб'єктивний та очевидно відносний характер і не відображають сутнісних сторін справи;
усвідомлюючи необхідність субстанційно-онтологічного аналізу для визначення помилок, недоліків, недосконалостей та загроз і наслідків, які містяться в Рішенні (v004p710-20)
;
користуючись правом на окрему думку, наданим статтею 93 Закону України "Про Конституційний Суд України" (
2136-19)
;
вважаю за необхідне висловити такі заперечення щодо концепції Рішення (v004p710-20)
.
Заперечення щодо концепції Рішення
1. Концепція і відповідно архітектоніка Рішення (v004p710-20)
вибудувані на системному аналізі кожного з пунктів конституційності окремих положень законів України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (1402-19)
, "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року № 193-IX (193-20)
, "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII (
1798-19)
.
2. Такий підхід призвів до того, що неконституційність деяких пунктів була доведена формально (пункт 3 мотивувальної частини Рішення (v004p710-20)
), а деяких не доведена взагалі (пункт 6 мотивувальної частини Рішення (v004p710-20)
).
3. При цьому, Конституційний Суд України проігнорував важливий аспект цієї справи, який докорінно мав би змінити підходи до її вирішення.
4. У пояснювальній записці до проєкту Закону України про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування (реєстр. № 1008) (далі - Законопроєкт) як обґрунтування необхідності прийняття акта стверджується, що "більшість проблем, які наразі існують у судовій системі, експерти пов'язують із діяльністю органів суддівського врядування".
5. Далі. "Для усунення вказаних недоліків законопроектом пропонується уточнити повноваження органів суддівського врядування, у тому числі засади діяльності Вищої ради правосуддя, змінити порядок формування складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, а також удосконалити процедуру розгляду дисциплінарної скарги".
6. З огляду на такий засновок метою і завданням Законопроєкту "є комплексне врегулювання питань організації діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України і Вищої ради правосуддя".
7. Автори так званої "судової реформи 2019" стверджують, що прогноз соціально-економічних та інших наслідків прийняття законопроекту після прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" дасть змогу поліпшити доступ до правосуддя громадян України, забезпечить їх право на своєчасне та справедливе судове рішення.
8. При цьому до законодавства вносяться системні зміни, серед яких, окрім змін до функціонування Вищої кваліфікаційної комісії суддів України і Вищої ради правосуддя, серйозні зміни до законодавства про Верховний Суд, зокрема суттєва зміна чисельності, відбір суддів, зменшення суддівської винагороди тощо.
9. Будь-яка кореляція між метою та завданням Законопроєкту і прийнятими змінами до законодавства в частині функціонування Верховного Суду відсутня.
10. Таким чином, істинна мета так званої "судової реформи 2019" та формально задекларована не є тотожними.
11. Отже, легітимна мета внесених змін є принципово іншою порівняно з обґрунтуванням пояснювальної записки до Законопроєкту, а саме, серед іншого - переформатування Верховного Суду шляхом зменшення його чисельності.
12. З огляду на викладене йдеться про "законодавче шахрайство" з метою приховати істинні мотиви так званої "судової реформи 2019".
13. Підтвердженням цього висновку є зауваження Головного юридичного управління Апарату Верховної Ради України, де, зокрема, вказано, що "Назва законопроекту не повною мірою відповідає вимогам статті 4 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (1402-19)
, відповідно до яких зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (частина друга). Не враховано у назві й те, що Законопроєктом вносяться зміни лише до двох законів "Про судоустрій і статус суддів" (1402-19)
та "Про Вищу раду правосуддя" (
1798-19)
. У зв'язку з цим писати в назві "та деяких законів України" нелогічно".
14. Іншим свідченням такого "законодавчого шахрайства" є ігнорування позиції Головного науково експертного управління і Головного юридичного управління Апарату Верховної Ради України в частині приведення Законопроєкту у відповідність до норм Конституції України, зокрема статті 22 Конституції України (
254к/96-ВР)
; рішень Конституційного Суду України, у тому числі від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 (
v005p710-05)
, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (
v004p710-07)
, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 (
v017p710-10)
, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 (
v023p710-10)
, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011 (
v010p710-11)
, від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 (v002p710-16)
, від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 (v005p710-18)
, від 4 грудня 2018 року № 11-рп/2018 (v011p710-18)
, та рішень Європейського суду з прав людини у справах "Котій проти України" (974_a82)
(Kotiy v. Ukraine) від 5 березня 2015 року, заява № 28718/09, "Зосимов проти України" (974_c94)
(Zosymov v. Ukraine) від 7 липня 2016 року, заява № 4322/06, тощо.
15. Конституційний Суд України не аналізував легітимну мету внесених змін. Те, що істинна легітимна мета не відповідає заявленій меті та завданням законодавчих змін, означає її відсутність або невідповідність заходів, застосованих законодавцем, задекларованій меті.
16. Власне, це і є підставою для визнання неконституційною так званої "судової реформи 2019".
Суддя
Конституційного Суду України
|
І.Д.СЛІДЕНКО
|