ПРОЕКТ
вноситься народними депутатами України
Терьохіним С.А.
Бондарєвим К.А.
ЗАКОН УКРАЇНИ
Про внесення змін до Митного кодексу України
Верховна Рада України п о с т а н о в л я є:
I. Внести зміни до Митного кодексу України ( 92-15 ) (92-15)
(Відомості Верховної Ради України, 2002 р., № 38-39, ст. 288;
2003 р., № 4, ст. 32; № 6, ст. 51; 2004 р., № 17-18, ст. 250;
№ 19, ст. 276; 2005 р., № 1, ст. 9; № 3, ст. 77; № 7-8,
ст. 162; № 17, ст. 267; № 18-19, ст. 267; № 26, ст. 348;
2006 р., № 8, ст. 93; № 9, ст. 96; № 10-11, ст. 96; № 15,
ст. 130; № 22, ст. 195; 2007 р., № 3, ст. 28; № 7-8, ст. 66;
№ 12, ст. 105; 2008 р., № 5-6, ст. 78), виклавши його в такій
редакції:
"МИТНИЙ КОДЕКС УКРАЇНИ
Митний кодекс України визначає засади організації та
здійснення митної справи в Україні, регулює економічні,
організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності
митної служби України. Кодекс спрямований на забезпечення
захисту економічних інтересів України, створення сприятливих
умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів
суб’єктів підприємницької діяльності та громадян, а також
забезпечення додержання законодавства України з питань митної
справи.
РОЗДІЛ І. ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ
Глава 1. Основи митної справи
Стаття 1. Визначення основних термінів і понять
У цьому Кодексі наведені нижче терміни і поняття
вживаються у такому значенні:
1) анулювання митної декларації – процедура, в результаті
проведення якої за письмовою заявою резидента – сторони
зовнішньоекономічного договору чи особи, уповноваженої цим
резидентом, або на підставі рішення митного органу митна
декларація визнається недійсною, а митні процедури, проведені
згідно з цією декларацією, визнаються такими, що втратили
чинність;
2) аналіз ризиків – систематичне визначення митними
органами в порядку, встановленому спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у галузі митної справи,
ступеню імовірності порушення при переміщенні товарів і
транспортних засобів комерційного призначення через митний
кордон України вимог законодавства України з питань митної
справи та міжнародних договорів України, контроль за
додержанням яких покладено на митну службу України;
3) валютні цінності:
валюта України - грошові знаки у вигляді банкнотів,
казначейських білетів, монет та в інших формах, що перебувають
в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а
також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але
підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу;
іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді
банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу
та є законним платіжним засобом на території відповідної
іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що
вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки,
які перебувають в обігу;
платіжні документи та інші цінні папери (акції, облігації,
купони до них, векселі (тратти), боргові розписки, акредитиви,
чеки, банківські накази, депозитні сертифікати, інші фінансові
та банківські документи), виражені у валюті України, в
іноземній валюті або банківських металах;
банківські метали - золото, срібло, платина, метали
платинової групи, доведені (афіновані) до найвищих проб
відповідно до світових стандартів, у зливках і порошках, що
мають сертифікат якості, а також монети, вироблені з
дорогоцінних металів;
4) вантажне відправлення – товари, що надходить в Україну
на адресу осіб або відправляється ними за межі України, крім
товарів, що належать громадянам та переміщуються ними у ручній
поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі;
5) ввезення товарів і транспортних засобів комерційного
призначення на митну територію України, вивезення товарів і
транспортних засобів комерційного призначення за межі митної
території України - сукупність дій, пов’язаних із пропуском
товарів і транспортних засобів комерційного призначення через
митний кордон України, їх митним оформленням, а також
використанням та розпорядженням ними під час перебування на
митній території (за її межами) України;
6) відкликання митної декларації - процедура, в результаті
проведення якої операції, пов’язані з прийняттям митної
декларації для оформлення, визнаються недійсними, а факти,
засвідчені цією декларацією, втрачають юридичне значення”;
7) випуск товарів – надання митним органом відповідній
особі дозволу на користування та/або розпорядження товарами
відповідно до заявленої мети;
8) гарант – визначена спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у галузі митної справи особа, яка має
намір гарантувати забезпечення виконання зобов’язань перед
митними органами України;
9) гарантії – визнане спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у галузі митної справи забезпечення
виконання зобов’язань перед митними органами України;
10) громадяни – фізичні особи: громадяни України,
іноземці, особи без громадянства;
11) декларант – особа, яка здійснює декларування товарів
самостійно або таке декларування проводиться від її імені;
12) декларація митної вартості – документ встановленої
форми, який подається декларантом і містить відомості щодо
митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон
України чи відносно яких змінюється митний режим;
13) документ контролю доставки (ДКД) – документ, потрібний
для здійснення контролю за переміщенням товарів між митними
органами (попередня декларація, попереднє повідомлення,
вантажна митна декларація тощо), який містить відомості про ці
товари, відправника, одержувача та інше;
14) дорогоцінні метали, дорогоцінне каміння – відповідає
значенню, в якому ці терміни вживаються у Законі України “Про
державне регулювання видобутку, виробництва і використання
дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за
операціями з ними”;
15) звільнення від сплати мит та податків – випуск товарів
без справляння мит та податків, що звичайно підлягають сплаті,
у випадках, передбачених податковим законодавством та цим
Кодексом, у разі якщо товари переміщуються через митний кордон
України з дотриманням певних умов та з визначеною метою;
16) зона митного контролю - місце, визначене митними
органами в пунктах пропуску через державний кордон України або
в інших місцях митної території України, в межах якого митні
органи здійснюють митні формальності;
17) зона спрощеного митного контролю – частина зони
митного контролю з належним технічним та інформаційним
обладнанням для здійснення контролю у спрощеному порядку;
18) іноземні товари – товари, які не є українськими
відповідно до пункту 65 цієї статті або товари, що втратили
статус українських внаслідок:
- випуску для вільного обігу за межами митної території
України;
- переробки за межами митної території України у разі
виконання критерію достатньої переробки;
- визнання недійсною або анулювання декларації, на
підставі якої ці товари були випущені для вільного обігу на
митній території України;
19) комерційні умови – сукупність умов, за яких
здійснюється комерційна операція (умови поставки товарів за
правилами “Інкотермс”, переходу ризиків, здійснення оплати
товару, вплив на вартість різних чинників, таких як кількість
одиниць товару в партії товару, репутація на ринку,
партнерство, сезонність тощо);
20) контейнер – транспортне обладнання (клітка, зйомна
цистерна або подібний засіб), що:
являє собою повністю або частково закриту ємність,
призначену поміщення у неї вантажів;
має постійний характер і завдяки цьому достатньо міцне,
щоб слугувати для багаторазового використання;
спеціально сконструйоване для полегшення перевезення
вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного
перевантаження вантажів;
сконструйоване таким чином, щоб було полегшено його
перевантаження, зокрема з одного виду транспорту на інший;
сконструйоване таким чином, щоб його можна було легко
завантажувати та розвантажувати;
що має внутрішній об’єм не менше одного кубічного метра;
термін “контейнер” включає приналежності та обладнання
контейнера, необхідні для цього типу контейнера, за умови, що
такі приналежності та обладнання перевозяться разом з
контейнером. Зйомні кузови прирівнюються до контейнерів;
21) контрафактні товари – товари, що містять об’єкти права
інтелектуальної власності, ввезення яких на митну територію
України або вивезення з цієї території призводить до порушення
прав власника, що захищаються відповідно до чинного
законодавства України та міжнародних договорів України,
укладених в установленому законом порядку;
22) культурні цінності – об’єкти матеріальної та духовної
культури, що мають художнє, історичне, етнографічне та наукове
значення і підлягають збереженню, відтворенню та охороні
відповідно до законодавства України;
23) мита – платежі, визначені законами України з питань
митно-тарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, що
застосовуються щодо товарів, які ввозяться на митну територію
України або вивозяться з неї;
24) мита та податки – митні платежі за винятком будь-яких
платежів, що сплачуються митним органам чи стягуються ними за
дорученням інших державних органів, розмір яких обмежений
приблизною вартістю наданих послуг;
25) митна декларація – документ установленої форми, в якій
відповідною особою зазначено митну процедуру, що підлягає
застосуванню стосовно тов.арів та передбачені законодавством
відомості про товари, умови і способи їх переміщення через
митний кордон України аа щодо нарахування митних платежів,
необхідні для застосування цієї процедури;
26) митна процедура – сукупність положень, що в залежності
від митного статусу товарів визначають обсяг та порядок
здійснення митних формальностей;
27) митне забезпечення – одноразові номерні запірно-
пломбові пристрої, печатки, штампи, голографічні мітки та інші
засоби ідентифікації, що використовуються митними органами для
відображення та закріплення результатів митного контролю та
митного оформлення;
28) митне оформлення – виконання митних формальностей,
необхідних для випуску товарів і транспортних засобів
комерційного призначення;
29) митний контроль – сукупність заходів, що здійснюються
митними органами в межах своєї компетенції з метою забезпечення
додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-
правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів
України, укладених в установленому законом порядку;
30) митний режим – митна процедура, що визначає сукупність
умов перебування товарів і транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через митний кордон України, на
митній території України або за її межами, їх оподаткування та
застосування до них заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності, що визначаються відповідно до
цього Кодексу та інших актів законодавства України, а також
обсяг митних формальностей, які здійснюються;
31) митний статус товарів – належність товарів до
українських або іноземних;
32) митні органи – уповноважені органи виконавчої влади в
галузі митної справи, на які відповідно до цього Кодексу та
інших законів України покладено безпосереднє здійснення митної
справи;
33) митні платежі – мита, податки, збори та інші платежі,
що відповідно до законів України та цього Кодексу справляються
при переміщенні або у зв’язку з переміщенням товарів через
митний кордон України та контроль за справлянням яких покладено
на митні органи;
34) митні правила – встановлений цим Кодексом та іншими
актами законодавства України порядок переміщення товарів і
транспортних засобів комерційного призначення через митний
кордон України, пред’явлення їх митним органам для проведення
митного контролю та митного оформлення, а також здійснення
операцій з товарами, що перебувають під митним контролем, або
контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом та
іншими законами;
35) митні формальності - дії, що підлягають виконанню
відповідними особами і митними органами та пов'язані із
здійсненням митного контролю товарів і транспортних засобів
комерційного призначення, їх митного оформлення, а також із
справлянням митних платежів;
36) міжнародні поштові відправлення – упаковані та
оформлені відповідно до вимог актів Всесвітнього поштового
союзу та Правил надання послуг поштового зв’язку листи,
бандеролі, спеціальні мішки з позначкою “М”, дрібні пакети,
відправлення з оголошеною цінністю, поштові посилки, згруповані
поштові відправлення з позначкою “Консигнація”, відправлення
міжнародної прискореної пошти “ЕМS”, які приймаються для
пересилання за межі України, доставляються в Україну або
переміщуються через територію України транзитом операторами
поштового зв’язку;
37) міжнародні експрес-відправлення – належним чином
упаковані міжнародні відправлення з документами чи товарним
вкладенням, які приймаються, обробляються, перевозяться та
одержувачу прискореним спобом у визначений строк;
38) нарахування мит та податків – визначення сум мит та
податків, що підлягають сплаті;
39) незалежний фінансовий посередник – юридична особа,
зареєстрована в Україні у формі повного або командитного
товариства;
40) нерезиденти – громадяни, які мають постійне місце
проживання за межами України, в тому числі ті, що тимчасово
перебувають на території України; юридичні особи, суб’єкти
господарської діяльності, що не мають статусу юридичної особи
(філії, представництва тощо) з місцезнаходженням за межами
України, які створені та здійснюють свою діяльність відповідно
до законодавства іноземної держави, у тому числі юридичні особи
та інші суб’єкти господарської діяльності з участю юридичних
осіб та інших суб’єктів господарської діяльності України;
розташовані на території України дипломатичні представництва,
консульські установи, торговельні та інші офіційні
представництва іноземних держав, міжнародні організації та їх
філії, що мають дипломатичні привілеї та імунітет, а також
представництва інших іноземних організацій і фірм, які не
здійснюють господарську діяльність відповідно до законодавства
України;
41) несупроводжуваний багаж – товари, що належать
громадянам, і переміщуються через митний кордон України окремо
від цих громадян або уповноважених ними осіб з оформленням
багажних або інших перевізних документів;
42) особи - юридичні та фізичні особи;
43) особисті речі – товари, призначені для забезпечення
звичайних повсякденних потреб фізичної особи, які відповідають
меті перебування зазначеної особи відповідно в Україні або за
кордоном, переміщуються через митний кордон України у ручній
поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі, і не
призначені для підприємницької діяльності, відчуження або
передачі іншим особам;
44) перевізник – особа, зареєстрована як суб’єкт
підприємницької діяльності, яка в установленому законом
порядку, з використанням належних їй на праві власності або
найманих нею транспортних засобів переміщує товари та/або
пасажирів через митний кордон України або здійснює перевезення
товарів, що перебувають під митним контролем, між митними
органами на території України;
45) перевірка товарів – дії митних органів, спрямовані на
встановлення відповідності характеру, походження, стану,
кількості та вартості товарів даним, наведеним у митній
декларації та декларації митної вартості на ці товари;
46) переміщення товарів через митний кордон України –
ввезення товарів на митну територію України (у тому числі з
метою транзиту) або вивезення їх з цієї території;
47) підприємство – будь-яка юридична особа, а також
громадянин, який здійснює підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи;
48) попереднє повідомлення (ПП) – завчасне повідомлення
митного органу декларантом про намір увезти товари на митну
територію України митному органу за місцезнаходженням суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності, на адресу якого ввозитимуться
товари;
49) посадові особи підприємств – керівники та інші
працівники підприємств (резиденти та нерезиденти), які в силу
постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових)
обов’язків відповідають за виконання вимог, встановлених цим
Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами
України, а також міжнародними договорами України з питань
митної справи, укладеними в установленому законом порядку;
50) посадові особи представництв іноземних держав та
міжнародних організацій – акредитовані в Україні: глави
дипломатичних представництв та члени дипломатичного персоналу,
посадові особи консульських установ, представники іноземних
держав при міжнародних організаціях, посадові особи міжнародних
організацій;
51) постійне місце проживання – місце проживання на
території будь-якої держави не менше одного року громадянина,
який не має постійного місця проживання на території інших
держав і має намір проживати на території цієї держави протягом
будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і
за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією
особою службових обов'язків або зобов'язань за договором
(контрактом). У разі якщо громадянин-нерезидент, який
переселився на постійне місце проживання в Україну, або
громадянин-резидент, який переселився на постійне місце
проживання в іншу країну і прожив менше року, а також
громадянин, який має постійне місце проживання в Україні та
іншій країні одночасно, для цілей цього Кодексу він вважається
громадянином-резидентом України;
52) право інтелектуальної власності, суб’єкти права та
об’єкти права інтелектуальної власності – розуміються у
значенні, визначеному законами з питань інтелектуальної
власності;
53) представництво іноземної фірми – акредитована в
установленому законодавством порядку в Україні особа, яка на
підставі відповідних належним чином оформлених повноважень
представляє в Україні інтереси юридичної особи – нерезидента;
54) пропуск товарів через митний кордон України – надання
митним органом відповідній особі дозволу на переміщення товарів
через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого
переміщення;
55) резиденти – громадяни, які мають постійне місце
проживання на території України, у тому числі ті, що тимчасово
перебувають за кордоном; юридичні особи, суб’єкти господарської
діяльності, що не мають статусу юридичної особи (філії,
представництва тощо), які створені та здійснюють свою
діяльність відповідно до законодавства України, з
місцезнаходженням на її території; дипломатичні представництва,
консульські установи, торговельні та інші офіційні
представництва України за кордоном, які мають дипломатичні
привілеї та імунітет, а також філії і представництва
підприємств-резидентів за кордоном, що не здійснюють
господарської діяльності;
56) ремонт – операції, що здійснюються для усунення
недоліків товарів, приведення їх у робочий стан, відновлення
ресурсу або характеристик та не призводять до зміни коду цих
товарів згідно з Українською класифікацією товарів
зовнішньоекономічної діяльності;
57) ручна поклажа – товари, що належать громадянам, і
переміщуються через митний кордон України разом з цими
громадянами або уповноваженими ними особами без оформлення
багажних чи інших перевізних документів;
58) спеціально виготовлене сховище (тайник) – сховище,
виготовлене з метою незаконного переміщення товарів через
митний кордон України, а також обладнані і пристосовані з цією
ж метою конструктивні ємності та предмети, які попередньо
піддавалися розбиранню, монтажу тощо;
59) супроводжуваний багаж – товари, що належать
громадянам, і переміщуються через митний кордон України у
багажних відділеннях транспортних засобів, якими прямують ці
громадяни, з оформленням багажних документів;
60) товари – будь-яке рухоме майно (у тому числі валютні
цінності, дорогоцінне каміння, дорогоцінні метали, культурні
цінності), електрична, теплова та інші види енергії, а також
транспортні засоби (у тому числі транспортні засоби особистого
користування), за винятком транспортних засобів комерційного
призначення;
61) товари у вільному обігу – товари, розпорядження якими
може здійснюватися без обмежень з боку митних органів України;
62) транспортні засоби – транспортні засоби комерційного
призначення, транспортні засоби особистого користування та
стаціонарні транспортні засоби (трубопроводи та лінії
електропередачі);
63) транспортні засоби комерційного призначення – будь-які
засоби авіаційного, водного, залізничного, автомобільного
транспорту, що використовуються виключно для перевезення
пасажирів за плату та/або товарів, що належать підприємствам,
за плату чи безоплатно через митний кордон України;
64) транспортні засоби особистого користування – товари у
формі будь-якого судна (у тому числі ліхтери, баржі та шаланди,
навіть якщо вони перевозяться на борту судна, і судна на
підводних крилах), апаратів на повітряній подушці, літальних
апаратів, наземних транспортних засобів (у тому числі
велосипеди з двигунами, причепи, напівпричепи і поєднання
транспортних засобів) разом із запасними частинами до них та їх
звичайними компонентами та устаткуванням, які ввозяться на
митну територію України або вивозяться з неї громадянами
виключно для особистого користування, без мети використання їх
для здійснення підприємницької діяльності, відчуження або
передачі іншим особам;
65) українські товари – товари, що перебувають у вільному
обігу на митній території України;
66) умовне звільнення від сплати мит та податків –
звільнення від сплати мит та податків, застосування якого
передбачає дотримання певних умов та обмежень при використанні
товарів і транспортних засобів комерційного призначення,
розпорядженні ними після їх випуску;
67) уповноважена особа (представник) – особа, яка на
підставі договору або належно оформленого доручення, виданого
декларантом, наділена правом вчиняти дії, пов’язані з
проведенням митних формальностей, щодо товарів і транспортних
засобів комерційного призначення від імені декларанта.
Стаття 2. Митна політика
Митна політика - це система принципів та напрямів
діяльності держави у сфері забезпечення своїх економічних
інтересів та безпеки за допомогою заходів митно-тарифного та
нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Кабінет Міністрів України забезпечує проведення митної
політики.
Стаття 3. Митні інтереси та митна безпека
Митні інтереси України – це національні інтереси,
забезпечення та реалізація яких покладено на митну службу
України.
Митна безпека – це стан захищеності митних інтересів
України, який дає можливість незалежно від будь-яких зовнішніх
3 внутрішніх загроз забезпечити здійснення митної справи.
Стаття 4. Митна справа
Порядок і умови переміщення товарів через митний кордон
України, їх митного контролю та митного оформлення, справляння
митних платежів, боротьба з контрабандою та порушеннями митних
правил та інші заходи, спрямовані на реалізацію митної політики
України та підвищення митної безпеки, становлять митну справу.
При здійсненні митної справи Україна додержується
прийнятих у міжнародній практиці форм декларування товарів,
методів визначення митної вартості товарів, систем класифікації
та кодування товарів та митної статистики, інших
загальновизнаних у світі норм і стандартів.
Засади митної справи, у тому числі, зокрема, статус митної
служби України та основні питання організації її діяльності,
митна територія та митний кордон України, процедури митного
контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через
митний кордон України, митні режими та умови їх застосування,
заборони та обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з
України та переміщення через територію України транзитом
окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних
платежів, митні пільги, визначаються цим Кодексом та іншими
законами України.
Здійснення митної справи організовується та забезпечується
Кабінетом Міністрів України, який спрямовує та координує
діяльність спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади в галузі митної справи та інших органів
виконавчої влади при вирішенні питань, що стосуються митної
справи.
Безпосереднє керівництво митною справою покладається на
спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади в
галузі митної справи.
Стаття 5. Принципи здійснення митної справи
Митна справа здійснюється на основі принципів:
1) виключної юрисдикції України на її митній території;
2) виключної компетенції митних органів України щодо
здійснення митної справи;
3) законності;
4) єдиного порядку переміщення товарів і транспортних
засобів через митний кордон України;
5) додержання прав та охоронюваних законом інтересів
фізичних та юридичних осіб;
6) гласності та прозорості.
Стаття 6. Митна територія України
Територія України, зайнята сушею, територіальне море,
внутрішні води і повітряний простір, а також території, на яких
запроваджено режим спеціальної митної зони, штучні острови,
установки і споруди, які створюються у виключній морській
економічній зоні України і на які поширюється виключна
юрисдикція України, становлять митну територію України.
Території, на яких запроваджено режим спеціальної митної
зони, вважаються такими, що знаходяться поза межами митної
території України, виключно для цілей застосування положень
глави 48 цього Кодексу.
Стаття 7. Митний кордон України
Межі митної території України є митним кордоном України.
Митний кордон України збігається з державним кордоном України,
за винятком меж штучних островів, установок і споруд, які
створюються у виключній морській економічній зоні України і на
які поширюється виключна юрисдикція України. Межі території
зазначених островів, установок і споруд становлять митний
кордон України.
Стаття 8. Законодавство України з питань митної справи
Законодавство України з питань митної справи складається з
Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що
регулюють питання, зазначені у статті 3 цього Кодексу, а також
з виданих на їх основі актів Президента України, Кабінету
Міністрів України та інших нормативно-правових актів.
Відносини, пов’язані зі справлянням митних платежів,
регулюються податковим законодавством України, а в частині, що
не охоплюється ним – положеннями цього Кодексу.
Якщо міжнародним договором України, згоду на
обов’язковість якого надано Верховною Радою України,
встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом
та іншими законами України, то застосовуються правила
міжнародного договору.
Стаття 9. Особливості набрання чинності законами та іншими
нормативно-правовими актами з питань митної справи
Строки набрання чинності законами та іншими нормативно-
правовими актами з питань митної справи починаються з 0 годин
дня, наступного за днем настання події, з якою пов’язано їх
початок, і закінчуються о 24 годині останнього дня відповідного
строку.
Якщо момент набрання чинності законом або іншим нормативно-
правовим актом з питань митної справи визначено вказівкою на
певну подію, цей закон або акт вважається чинним з 0 годин дня,
наступного за днем настання цієї події.
Якщо момент набрання чинності законом або іншим нормативно-
правовим актом з питань митної справи визначено вказівкою на
конкретну дату, цей закон або акт вважається чинним з 0 годин
зазначеної дати.
Закони України з питань митної справи набирають чинності
через десять днів з дня їх офіційного оприлюднення, якщо інше
не передбачено самим законом, але не раніше дня їх офіційного
опублікування. Нормативно-правові акти з питань митної справи,
видані Кабінетом Міністрів України, спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи та
іншими центральними органами виконавчої влади, набирають
чинності через 45 днів з дня їх офіційного опублікування, якщо
інше не передбачено самим актом, але не раніше дня їх
офіційного опублікування. Офіційним опублікуванням закону з
питань митної справи або нормативно-правового акта з питань
митної справи, виданого Кабінетом Міністрів України, спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі
митної справи чи іншим центральним органом виконавчої влади,
вважається опублікування його повного тексту в одному з
періодичних видань, визначених законодавством України як
офіційні. Датою офіційного опублікування закону або іншого
нормативно-правового акта вважається дата виходу в світ
відповідного номера того офіційного видання, в якому повний
текст зазначеного закону або акта було опубліковано раніше, ніж
в інших офіційних виданнях.
Нормативно-правові акти з питань митної справи, видані
митницями, набирають чинності через 10 днів після їх державної
реєстрації, а ті, що не підлягають державній реєстрації, – з
дня їх видання, якщо в цих актах не встановлено пізнішого
строку набрання ними чинності.
Стаття 10. Особливості дії законодавства з питань митної
справи у часі
При здійсненні митного контролю та митного оформлення
товарів, що переміщуються через митний кордон України,
застосовуються виключно нормативно-правові акти, чинні на день
прийняття митної декларації митним органом України.
У випадках, коли чинним законодавством передбачена
можливість проведення митних формальностей без подання митної
декларації, застосовується законодавство, чинне на день
здійснення таких формальностей.
Закони, які пом’якшують або скасовують відповідальність за
порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають
зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені
до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють
відповідальність за такі правопорушення, зворотної сили не
мають.
ГЛАВА 2. Структура та організація діяльності митної служби
України
Стаття 11. Здійснення митної справи
Безпосереднє здійснення митної справи покладається на
митні органи України.
Митні органи, реалізуючи митну політику України, захищають
її митні інтереси та виконують такі основні завдання:
1) виконання та контроль за додержанням законодавства
України з питань митної справи;
2) захист економічних інтересів України, підвищення рівня
її митної безпеки;
3) забезпечення виконання зобов’язань, передбачених
міжнародними договорами України з питань митної справи,
укладених в установленому законом порядку;
4) сприяння захисту прав інтелектуальної власності, вжиття
заходів щодо запобігання переміщенню через митний кордон
України товарів з порушенням охоронюваних законом прав
інтелектуальної власності;
5) застосування передбачених законодавством заходів митно-
тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної
діяльності, здійснення контролю за дотриманням усіма суб’єктами
зовнішньоекономічної діяльності та громадянами установлених
законодавством заборон та обмежень щодо переміщення окремих
видів товарів через митний кордон України;
6) забезпечення справляння митних платежів у межах
компетенції, визначеної податковим законодавством України та
цим Кодексом;
7) здійснення митного контролю та митного оформлення
товарів, що переміщуються через митний кордон України,
вдосконалення форм і методів їх здійснення;
8) контроль за дотриманням правил переміщення валютних
цінностей через митний кордон України;
9) здійснення спільно з іншими уповноваженими органами
державної влади заходів щодо недопущення переміщення через
митний кордон України товарів, які не відповідають вимогам
якості та безпеки;
10) створення сприятливих умов для полегшення торгівлі,
сприяння транзитові, збільшення товарообігу та пасажиропотоку
через митний кордон України;
11) здійснення в межах повноважень, визначених цим
Кодексом, контролю за діяльністю підприємств, які надають
послуги з декларування товарів, перевезення та зберігання
товарів, що переміщуються через митний кордон України чи
перебувають під митним контролем, та здійснюють інші операції з
такими товарами;
12) боротьба з контрабандою та порушеннями митних правил;
13) розвиток міжнародного співробітництва у галузі митної
справи;
14) ведення митної статистики;
15) ведення Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності;
16) видача сертифікатів про походження та верифікація
сертифікатів про походження товарів з України, якщо це
передбачено міжнародними договорами;
17) розвиток та впровадження інформаційних,
телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем в
митній справі;
18) запобігання та протидія появам корупції, хабарництва
та інших службових зловживань у митній службі України;
19) здійснення судово-експертної діяльності в межах
питань, віднесених до компетенції митної служби України;
20) підготовка фахівців з митної справи.
Стаття 12. Митна служба України
Митна служба України є складовою частиною системи органів
виконавчої влади України і складається з митних органів та
організацій.
Митними органами є спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади в галузі митної справи, митниці, митні
пости, а також спеціалізовані митні органи.
Стаття 13. Спеціально уповноважений центральний орган
виконавчої влади в галузі митної справи
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади в галузі митної справи спрямовує, координує та контролює
діяльність митних органів та організацій щодо виконання
законодавства України з питань митної справи, в межах своїх
повноважень видає накази, організує та контролює їх виконання.
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади у галузі митної справи здійснює свої повноваження на всій
митній території України. Йому підпорядковані митні органи та
митні організації.
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади в галузі митної справи є юридичною особою, має
самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства,
печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та із
своїм найменуванням і діє відповідно до Конституції України,
цього Кодексу, інших нормативно-правових актів та на підставі
положення, яке затверджується Кабінетом Міністрів України.
Створення, реорганізація та ліквідація спеціально
уповноваженого центрального органу виконавчої влади в галузі
митної справи здійснюються Кабінетом Міністрів України.
Керівник спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади в галузі митної справи призначається на посаду
та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України в порядку,
встановленому Конституцією України.
Стаття 14. Митниця
Митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності
забезпечує виконання завдань, покладених на митну службу
України.
Митниця є юридичною особою, має самостійний баланс,
рахунки в органах Державного казначейства, печатку та бланк із
зображенням Державного Герба України та із своїм найменуванням
і діє відповідно до Конституції України, цього Кодексу, інших
нормативно-правових актів та на підставі положення, яке
затверджується наказом спеціально уповноваженого центрального
органу виконавчої влади в галузі митної справи.
Митниця підпорядковується спеціально уповноваженому
центральному органу виконавчої влади в галузі митної справи.
Створення, реорганізація та ліквідація митниць
здійснюються спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної справи.
Митниця здійснює свою діяльність на території відповідної
адміністративно-територіальної одиниці. Окремі митниці можуть
здійснювати свою діяльність на територіях двох чи більше
адміністративно-територіальних одиниць або на всій території
України. Митниці, які здійснюють свою діяльність на територіях
двох чи більше адміністративно-територіальних одиниць або на
всій території України, мають статус регіональних.
У населених пунктах, на залізничних станціях, в
аеропортах, морських та річкових портах та інших об’єктах,
розташованих у зоні діяльності митниці, в міру необхідності
створюються її відокремлені структурні підрозділи (митні пости,
відділи митного оформлення).
Керівник митниці призначається на посаду та звільняється з
посади керівником спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади в галузі митної справи.
Стаття 15. Митний пост
Митний пост є митним органом, який входить до складу
митниці як відокремлений структурний підрозділ і в зоні своєї
діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на митну
службу України.
Зони діяльності митних постів визначаються спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі
митної справи.
Положення про митні пости затверджуються керівниками
відповідних митниць на підставі Типового положення про митний
пост, яке затверджується наказом спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади в галузі митної справи.
Створення, реорганізація та ліквідація митних постів
здійснюються спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної справи за поданням відповідної
митниці. Керівник митного поста призначається на посаду і
звільняється з посади керівником спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади в галузі митної справи.
Стаття 16. Спеціалізовані митні органи
Для виконання окремих функцій, пов’язаних з виконанням
основних завдань, покладених на митні органи, в митній службі
України створюються відповідні спеціалізовані митні органи.
Спеціалізовані митні органи виконують свої функції на всій
митній території України.
Спеціалізовані митні органи є юридичними особами, мають
самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства,
печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та зі
своїм найменуванням і діють відповідно до Конституції України,
цього Кодексу, інших нормативно-правових актів та на підставі
положень, які затверджуються наказами спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади у галузі митної справи.
Створення, реорганізація та ліквідація спеціалізованих
митних органів здійснюються спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у галузі митної справи.
Керівники спеціалізованих митних органів призначаються на
посади та звільняються з посад наказами спеціально
уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі
митної справи.
Стаття 17. Митні організації
З метою забезпечення діяльності митних органів, а також
надання суб’єктам зовнішньоекономічної діяльності та громадянам
послуг у галузі митної справи в митній службі можуть
створюватися господарські, будівельні, експлуатаційні,
постачальні, транспортні, кінологічні, консалтингові митні
організації, митні організації з обслуговування експортно-
імпортних вантажів, спеціалізований вищий навчальний заклад,
спеціалізовані навчальні заклади післядипломної освіти, науково-
дослідні установи тощо.
Митні організації є юридичними особами, мають самостійний
баланс, рахунки в органах Державного казначейства, печатки із
зображенням Державного Герба України та зі своїм найменуванням
і діють відповідно до Конституції України, цього Кодексу, інших
нормативно-правових актів та на підставі Положень, які
затверджуються наказами спеціально уповноваженого центрального
органу виконавчої влади у галузі митної справи.
Керівники митних організацій призначаються на посади й
звільняються з посад наказами спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади у галузі митної справи.
Створення, реорганізація та ліквідація митних організацій
здійснюються спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної справи.
Стаття 18. Спеціалізовані навчальні заклади митної служби
України
Спеціалізовані навчальні заклади митної служби України є
митними організаціями.
Спеціалізовані навчальні заклади митної служби України
здійснюють підготовку, перепідготовку та підвищення
кваліфікації працівників митних органів та організацій,
навчання фахівців підприємств, які надають послуги з
декларування товарів, перевезення та зберігання товарів, що
переміщуються через митний кордон України чи перебувають під
митним контролем, та здійснюють інші операції з такими
товарами, відповідно до цього Кодексу та інших законів України.
Система спеціалізованих навчальних закладів митної служби
України складається з вищого навчального закладу та закладів
післядипломної освіти.
Спеціалізовані навчальні заклади митної служби України є
юридичними особами, мають самостійний баланс, рахунки в органах
Державного казначейства, печатку та бланк із зображенням
Державного Герба України та зі своїм найменуванням і діють
відповідно до Конституції України, цього Кодексу, інших
нормативно-правових актів та на підставі статутів, затверджених
в установленому порядку.
Створення, реорганізація та ліквідація спеціалізованого
вищого навчального закладу митної служби України здійснюються
Кабінетом Міністрів України. Спеціалізований вищий навчальний
заклад митної служби України очолює ректор, який обирається на
посаду та звільняється з посади відповідно до Закону України
“Про вищу освіту” ( 2984-14 ) (2984-14) .
Створення, реорганізація та ліквідація спеціалізованих
закладів післядипломної освіти митної служби України
здійснюються спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної справи. Керівники закладів
післядипломної освіти митної служби України призначаються на
посади й звільняються з посад наказами спеціально
уповноваженого центрального органу виконавчої влади в галузі
митної справи.
Стаття 19. Науково-дослідна установа митної служби України
Науково-дослідна установа митної служби України є митною
організацією.
Основними завданнями науково-дослідної установи митної
служби України є проведення фундаментальних та прикладних
досліджень у сфері митної політики та митної справи, формування
наукового підходу до забезпечення митної безпеки, розробка та
вдосконалення методології оцінки ефективності діяльності митної
служби України, вироблення рекомендацій щодо шляхів її
подальшого підвищення.
Науково-дослідна установа митної служби України є
юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах
Державного казначейства, печатку та бланк із зображенням
Державного Герба України та зі своїм найменуванням і діє
відповідно до Конституції України, цього Кодексу, інших
нормативно-правових актів та на підставі статуту, затвердженого
в установленому порядку.
Створення, реорганізація та ліквідація науково-дослідної
установи митної служби України здійснюються Кабінетом Міністрів
України. Науково-дослідну установу митної служби України очолює
директор, який обирається на посаду та звільняється з посади
відповідно до Закону України “Про науково-технічну діяльність”.
Стаття 20. Митна варта
Митна варта – це підрозділи митних органів, призначені для
виконання особливих завдань, пов’язаних зі здійсненням митної
справи та забезпеченням діяльності митних органів.
Завданнями митної варти є:
1) здійснення заходів, спрямованих на виявлення, розкриття
та припинення порушень митних правил, а також на запобігання
таким порушенням;
2) захист від протиправних посягань будинків, споруд,
приміщень митних органів та організацій, інших об’єктів митної
інфраструктури, зон митного контролю, товарів, які перебувають
під митним контролем, а також фізичний захист співробітників
митних органів та інших осіб;
3) участь разом з іншими уповноваженими органами у
локалізації конфліктних ситуацій, ліквідації наслідків
катастроф, аварій, стихійних лих та інших надзвичайних ситуацій
в зонах діяльності митних органів.
Митна варта при виконанні покладених на неї завдань має
право:
1) пересуватися будь-якими ділянками території України,
крім прикордонної смуги, де будь-які пересування та виконання
завдань здійснюються за погодженням з начальником відповідного
органу охорони державного кордону, створювати на них зони
митного контролю;
2) проводити в установленому цим Кодексом порядку огляд та
переогляд товарів;
3) зупиняти транспортні засоби, проводити в установленому
цим Кодексом порядку їх огляд та переогляд, а також огляд та
переогляд товарів, що ними переміщуються;
4) зупиняти громадян, проводити в установленому цим
Кодексом порядку огляд та переогляд їх ручної поклажі та
багажу;
5) здійснювати відповідно до статті 351 цього Кодексу
охорону та супроводження товарів, які перебувають під митним
контролем і переміщуються транзитом;
6) для з’ясування обставин вчинення порушень митних правил
затримувати в установленому статтею 501 цього Кодексу порядку
та доставляти до митних органів осіб, що вчинили ці порушення,
а також запрошувати до митних органів інших осіб. У
невідкладних випадках проводити з’ясування обставин вчинення
порушень митних правил та їх первинне документування в інших
придатних для цього місцях.
Митна варта забезпечується зброєю, спеціальними засобами,
засобами зв’язку, транспортом, а також іншим необхідним
спорядженням.
Митна варта розміщується, як правило, в місцях
розташування відповідних митних органів та діє в межах зон
діяльності цих органів. За рішенням керівника спеціально
уповноваженого центрального органу виконавчої влади в галузі
митної справи митна варта може тимчасово розміщуватися та діяти
в зонах діяльності інших митних органів.
Стаття 21. Підрозділи власної безпеки
Підрозділи власної безпеки митних органів призначені для
здійснення заходів щодо запобігання та протидії проявам
корупції, хабарництва та інших службових зловживань у митній
службі України, а також для забезпечення необхідних умов для
більш ефективного і якісного виконання митною службою України
завдань із захисту економічних інтересів України, спрямованих
на реалізацію митної політики України.
Основними завданнями підрозділів власної безпеки є:
1) участь у викритті та документуванні у межах
повноважень, визначених законодавством, злочинів у сфері
службової діяльності, фактів корупційних діянь та інших
правопорушень, пов’язаних з корупцією, інших правопорушень,
пов’язаних зі здійсненням працівниками митної служби України
службової діяльності, а також запобігання таким
правопорушенням;
2) участь разом з правоохоронними органами та митною
вартою у розробці та реалізації заходів щодо захисту життя,
здоров’я, честі, гідності, майна працівників митної служби
України та членів їх сімей від злочинних посягань, інших
протиправних дій, у заходах зі створення безпечних умов
функціонування об’єктів митної інфраструктури;
3) участь у заходах із захисту інформації, яка становить
державну, комерційну, банківську або іншу таємницю, що
охороняється законом, а також конфіденційної інформації;
4) участь у заходах з вивчення громадської думки щодо
стану законності у митній службі України.
ГЛАВА 3. Атрибутика митної служби України
Стаття 22. Емблеми та прапори митної служби України
Митна служба України має емблему та прапор, опис та
порядок використання яких встановлюються Президентом України.
Митні органи та організації, навчальні заклади та науково-
дослідна установа митної служби України можуть мати свої
емблеми та прапори, описи та порядок використання яких
затверджуються спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі митної справи.
Стаття 23. Формений одяг працівників митної служби України
Працівники митної служби України мають формений одяг з
відповідними знаками розрізнення, який видається безплатно.
Зразки форменого одягу, норми забезпечення ним та строки його
експлуатації затверджуються Кабінетом Міністрів України, а
правила носіння – наказом спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади у галузі митної справи.
Стаття 24. Службові посвідчення працівників митної служби
України
Працівникам митної служби України видаються службові
посвідчення. Положення про службове посвідчення працівника
митної служби України та його зразок затверджуються наказом
спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади
у галузі митної справи.
Стаття 25. Заохочувальні відзнаки митної служби України
Для заохочування працівників митної служби України за
значні досягнення у службовій діяльності, активність та
ініціативність, виявлені під час виконання ними своїх службових
обов’язків, а також заохочування інших осіб за активне сприяння
митним органам у виконанні ними завдань, покладених на митну
службу України, спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі митної справи встановлюються
заохочувальні відзнаки митної служби України у вигляді медалей,
нагрудних знаків, значків, грамот.
Положення про заохочувальні відзнаки митної служби України
затверджуються наказами спеціально уповноваженого центрального
органу виконавчої влади у галузі митної справи.
ГЛАВА 4. Майно, фінансування та матеріально-технічне
забезпечення митної служби України
Стаття 26. Майно митної служби України
Майно митних органів, організацій, навчальних закладів та
науково-дослідної установи митної служби України є державною
власністю. Управління цим майном здійснюється в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.
Стаття 27. Земельні ділянки, службові та побутові
приміщення, обладнання та засоби зв'язку митних органів,
організацій, навчальних закладів та науково-дослідної установи
митної служби України
Надання митним органам, організаціям, навчальним закладам
та науково-дослідній установі митної служби України у
користування земельних ділянок для службових потреб,
відшкодування власникам зазначених ділянок та землекористувачам
вартості цих ділянок та збитків, завданих їх вилученням,
здійснюється відповідно до Земельного кодексу України.
У разі якщо митне оформлення товарів здійснюється митними
органами безпосередньо на територіях або в приміщеннях
підприємств, зазначені підприємства, незалежно від форми
власності та підпорядкування, зобов'язані надавати митним
органам у тимчасове користування відповідні службові та
побутові приміщення, а також обладнання, засоби та канали
зв'язку на договірних засадах.
Стаття 28. Фінансування, матеріально-технічне забезпечення
та розвиток інфраструктури митної служби України
Фінансування, матеріально-технічне забезпечення та
розвиток інфраструктури митної служби України здійснюються за
рахунок Державного бюджету України, а також з інших джерел, не
заборонених законом.
ГЛАВА 5. Взаємовідносини митних органів з іншими органами
державної влади, органами місцевого самоврядування, суб’єктами
підприємницької діяльності
Стаття 29. Взаємодія митних органів з правоохоронними
органами
Митні органи при виконанні завдань, покладених на митну
службу країни, взаємодіють з правоохоронними органами в
порядку, встановленому законодавством.
У разі виявлення під час здійснення митного контролю та
інших заходів, що здійснюються митними органами відповідно до
цього Кодексу та інших актів законодавства України, ознак
правопорушень, розслідування яких не належить до компетенції
митних органів, митні органи повідомляють про це відповідні
правоохоронні органи.
Правоохоронні органи повідомляють митні органи про
виявлені ними порушення митних правил або контрабанду.
У відносинами з митними органами інтереси підприємств та
громадян можуть представляти митні брокери та інші особи на
підставі відповідного договору, укладеного з підприємствами,
або нотаріально посвідченої довіреності (доручення), наданої
громадянином.
Правоохоронні органи повідомляють митні органи про
наявність оперативної інформації щодо можливих випадків
переміщення товарів порушенням законодавства України, а також
про форми митного контролю, необхідні для її перевірки.
Стаття 30. Взаємодія митних органів з органами державної
влади, що здійснюють контроль під час переміщення товарів через
митний кордон України
Товари, що переміщуються через митний кордон України, крім
митного контролю можуть підлягати державному санітарно-
епідеміологічному, ветеринарно-санітарному, фітосанітарному,
екологічному, радіологічному контролю, контролю за
переміщенням культурних цінностей та іншим передбаченим
законодавством видам контролю. Митні органи взаємодіють з
органами державної влади, що здійснюють зазначені види
контролю, координують роботу з їх здійснення у пунктах пропуску
через державний кордон і в зонах митного контролю на митній
території України в порядку, встановленому законодавством
України.
Митне оформлення товарів, що переміщуються через митний
кордон України, завершується тільки після здійснення
встановлених законодавством України для кожного товару видів
контролю, зазначених у частині першій цієї статті.
Порядок здійснення контролю та засвідчення результатів
встановлюється органом державної влади, уповноваженим на
виконання цього виду контролю.
У пунктах пропуску через державний кордон України
державний санітарн-епідеміологічний, ветеринарно-санітарний,
фітосанітарний, екологічний контроль окремих товарів та
контроль за переміщенням культурних цінностей, що ввозяться на
митну територію України (у тому числі з метою транзиту),
здійснюється митними органами в формі попереднього
документального контролю.
Переліки товарів (з описом та кодом згідно з УКТЗЕД), що
підлягають державному контролю (у тому числі в формі
попереднього документального контролю) у разі переміщенні через
митний кордон України, а також порядок здійснення попереднього
документального контролю затверджує Кабінет Міністрів України.
Пропозиції щодо внесення змін до зазначених переліків подаються
Кабінету Міністрів України органами державної влади,
уповноваженими здійснювати відповідний контроль.
Стаття 31. Взаємодія митних органів з Національним банком
України та фінансовими установами України
Митні органи взаємодіють з Національним банком України,
Рахунковою палатою, Міністерством фінансів України, Державною
податковою адміністрацією України, Державним казначейством,
Головним контрольно-ревізійним управлінням, а також їх органами
та установами на місцях.
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади в галузі митної справи подає Міністерству фінансів
України звіт про надходження митних платежів до Державного
бюджету України.
Митні органи інформують відповідні фінансові установи
України про перерахування ними митних платежів до Державного
бюджету України.
Стаття 32. Взаємодія митних органів з іншими органами
виконавчої влади
Митні органи при виконанні завдань, покладених на митну
службу України відповідно до цього Кодексу та інших актів
законодавства України, взаємодіють зі спеціально уповноваженими
центральними органами виконавчої влади у галузі економіки,
статистики, юстиції, регуляторної політики та підприємництва,
освіти і науки, охорони здоров’я, культури і туризму тощо та їх
органами на місцях.
Стаття 33. Взаємодія митних органів з місцевими державними
адміністраціями та органами місцевого самоврядування
Місцеві державні адміністрації та органи місцевого
самоврядування сприяють діяльності митних органів та
взаємодіють з ними в межах повноважень, установлених законом.
Стаття 34. Взаємодія митних органів з суб’єктами
підприємницької діяльності
Митні органи встановлюють та підтримують офіційні
відносини консультативного характеру з суб’єктами
підприємницької діяльності. Ці відносини включають в себе
укладення меморандумів про взаєморозуміння з метою розвитку
співробітництва, забезпечення участі зазначених осіб в
удосконаленні митного контролю та оптимізації методів роботи
митної служби України. Порядок встановлення та підтримання
таких відносин визначається Кабінетом Міністрів України.
ГЛАВА 6. Інформування та консультування з питань митної
справи
Стаття 35. Інформування про правила переміщення товарів
через митний кордон України
Митні органи зобов’язані інформувати заінтересованих осіб
про правила та умови переміщення товарів через митний кордон
України.
Для спрощення доступу заінтересованих осіб до такої
інформації митні органи та організації застосовують
інформаційні технології.
Стаття 36. Інформація щодо нормативно-правових актів з
питань митної справи
За запитами заінтересованих осіб митні органи у визначений
законом строк безоплатно надають їм інформацію про нормативно-
правові акти з питань митної справи.
Стислі довідки щодо основних положень актів законодавства
України з питань митної справи, у тому числі щодо пільг, які
надаються при переміщенні товарів через митний кордон України,
розміщуються для загального ознайомлення в місцях розташування
митних органів. Довідки друкуються українською мовою,
офіційними мовами відповідних суміжних країн, а також іншими
іноземними мовами, які є поширеними у світі.
Стаття 37. Консультування з питань митної справи
Митні органи та організації можуть надавати
заінтересованим особам, у тому числі на платній основі,
консультації з питань митної справи. Якщо консультація не може
бути надана безоплатно, розмір плати за її надання не повинен
перевищувати вартості фактичних витрат митного органу,
організації на вчинення відповідних дій.
Види консультацій, в тому числі платних, що можуть
надаватися митними органами та організаціями, порядок їх
надання, а також розміри плати за їх надання встановлюються
Кабінетом Міністрів України.
Стаття 38. Відповідальність за порушення порядку надання
інформації
За умисне надання недостовірної інформації, а також за
необґрунтовану відмову від надання відповідної інформації,
несвоєчасне надання інформації та інші правопорушення у сфері
інформаційних відносин посадові особи митної служби України
несуть відповідальність, передбачену законом.
Стаття 39. Доступ до судових рішень з питань митної справи
Усім заінтересованим особам забезпечується можливість
ознайомлення з текстами судових рішень з питань митної справи
загального застосування. Порядок доступу до судових рішень
загального застосування визначається законом.
ГЛАВА 7. Оскарження рішень, дій та бездіяльності митних
органів та їх посадових осіб
Стаття 40. Сфера застосування цієї глави
Положення цієї глави застосовуються у всіх випадках
оскарження рішень, дій або бездіяльності митних органів та їх
посадових осіб за винятком оскарження постанов по справах про
порушення митних правил, а також випадків, коли законодавством
України встановлено інший порядок оскарження зазначених рішень,
дій чи бездіяльності.
У цій главі нижченаведені терміни застосовуються у такому
значенні:
рішення – акти індивідуальної дії, якими митні органи
застосовують норми законодавства України з питань митної справи
до конкретних товарів та конкретних операцій з переміщення цих
товарів через митний кордон України, а також задовольняють
скарги, заяви, клопотання конкретних фізичних чи юридичних осіб
чи відмовляють у їх задоволенні;
дії – вчинки посадових осіб митних органів, пов’язані з
виконанням ними обов’язків, покладених на них відповідно до
цього Кодексу та інших актів законодавства України;
бездіяльність – невиконання митними органами або їх
посадовими особами обов’язків, покладених на них відповідно до
цього Кодексу та інших актів законодавства України, або
неприйняття ними рішень з питань, віднесених до їх компетенції,
протягом строку, визначеного законодавством.
Стаття 41. Право на оскарження
Кожна особа має право оскаржити рішення, дії або
бездіяльність митних органів та їх посадових осіб, якщо вважає,
що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права та
інтереси.
Стаття 42. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності митних
органів та їх посадових осіб до органів вищого рівня
Скарги на рішення, дії чи бездіяльність окремих посадових
осіб митного органу (включаючи заступників керівника) подаються
керівникові цього органу.
Скарга на рішення, дії чи бездіяльність керівника митного
органу (крім випадку, передбаченого частиною третьою цієї
статті) подається до спеціально уповноваженого центрального
органу виконавчої влади у галузі митної справи.
Скарга на рішення, дії чи бездіяльність керівника
спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади
у галузі митної справи подається до Кабінету Міністрів України.
Скарги, як правило, подаються особами, права та інтереси
яких безпосередньо зачіпаються рішеннями, діями або
бездіяльністю митних органів та їх посадових осіб.
Подавати скарги в інтересах інших осіб мають право:
1) батьки, опікуни та інші законні представники, якщо
йдеться про інтереси неповнолітніх, недієздатних або обмежено
дієздатних осіб;
2) довірені особи за наявності нотаріально засвідченої
довіреності;
3) захисники в порядку, передбаченому законом;
4) народні депутати України та депутати місцевих рад;
5) правозахисні та інші громадські організації, якщо це
передбачено їхніми статутними документами, в порядку,
передбаченому законом;
6) дипломатичні та консульські представництва України в
іноземних державах, якщо йдеться про інтереси громадян України,
які постійно чи тимчасово проживають на території цих держав;
7) дипломатичні та консульські представництва іноземних
держав в Україні, а також Консульське управління Міністерства
закордонних справ України, якщо йдеться про інтереси громадян
іноземних держав.
Вимоги до форми та змісту скарги фізичної особи, строки її
подання, порядок і строки її розгляду, а також відповідальність
за протиправні дії, вчинені у зв’язку з поданням скарги,
визначаються Законом України “Про звернення громадян”.
Скарга підприємства викладається на бланку цього
підприємства із зазначенням усіх необхідних реквізитів і
підписується керівником підприємства або особою, яка його
заміщує. Якщо інше не передбачено законодавством, скарги
підприємств подаються і розглядаються у тому ж порядку і в ті ж
строки, що й скарги громадян.
Скарга повинна містити конкретну інформацію про предмет
оскарження і бути належним чином аргументованою. У разі, якщо
особа при поданні скарги не може надати відповідних доказів,
такі докази можуть бути представлені пізніше, але в межах
строку, відведеного законом на розгляд скарги, та з урахуванням
часу, необхідного для вивчення цих доказів.
Подання скарги не призупиняє виконання оскаржуваного
рішення. Разом з тим, виконання такого рішення може бути
призупинене повністю або в певній частині посадовою особою або
органом, які розглядають скаргу, якщо вони мають достатні
підстави вважати, що зазначене рішення не узгоджується з
вимогами законодавства або його виконання може завдати істотної
шкоди заінтересованій особі. Якщо виконання оскаржуваного
рішення пов’язане зі сплатою мит та податків, призупинення
виконання такого рішення можливе за умови унесення
заінтересованою особою відповідних гарантій.
Стаття 43. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності митних
органів та їх посадових осіб у судовому порядку
Незалежно від оскарження рішення, дій чи бездіяльності
митного органу чи окремої посадової особи цього органу до
органу (посадової особи) вищого рівня ці рішення, дії чи
бездіяльність можуть бути оскаржені до суду в порядку,
визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.
Якщо рішення, дії чи бездіяльність митного органу чи його
посадової особи оскаржуються одночасно до органу (посадової
особи) вищого рівня та до суду і суд приймає скаргу до
розгляду, розгляд аналогічної скарги органом (посадовою особою)
вищого рівня припиняється.
Стаття 44. Відшкодування збитків, завданих неправомірними
рішеннями, діями або бездіяльністю митних органів та їх
посадових осіб
Збитки, заподіяні неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю митних органів та їх посадових осіб під час
виконання ними своїх службових обов’язків, відшкодовуються в
порядку, визначеному законодавством.
Стаття 45. Особливості задоволення скарг на рішення, дії
чи бездіяльність митних органів та їх посадових осіб
Якщо задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність
митних органів або їх посадових осіб пов’язане з виплатою
грошових сум, їх виплата здійснюється за рахунок Державного
бюджету України органами Державного казначейства України за
поданням відповідного митного органу в порядку, визначеному
законодавством.
Стаття 46. Перевірка законності та обґрунтованості рішень,
дій або бездіяльності митних органів та їх посадових осіб у
порядку контролю
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади у галузі митної справи має право в порядку контролю за
діяльністю підпорядкованих митних органів та їх посадових осіб
скасовувати або змінювати їх неправомірні рішення, а також
вживати передбачених законодавством заходів за фактами
неправомірних рішень, дій чи бездіяльності зазначених органів
та осіб.
ГЛАВА 8. Міжнародне співробітництво з питань митної справи
Стаття 47. Участь України у міжнародному співробітництві з
питань митної справи
Участь України у міжнародному співробітництві з питань
митної справи є складовою частиною її зовнішньополітичної
діяльності.
Стаття 48. Міжнародна діяльність спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади в галузі митної справи
Міжнародна діяльність спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади в галузі митної справи
спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
За дорученням Кабінету Міністрів України спеціально
уповноважений центральний орган виконавчої влади в галузі
митної справи може в обсязі наданих відповідно до закону
повноважень вести переговори та консультативну роботу,
пов’язані з підготовкою міждержавних та міжурядових договорів з
питань митної справи.
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади у галузі митної справи з метою вдосконалення митного
контролю підтримує зв’язки з митними органами іноземних держав,
в установленому законом порядку укладає з ними відповідні
міжвідомчі договори.
Стаття 49. Зв’язки спеціально уповноваженого центрального
органу виконавчої влади в галузі митної справи з міжнародними
митними організаціями
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади в галузі митної справи представляє Україну у Всесвітній
митній організації, інших міжнародних митних організаціях.
Міжнародне співробітництво в галузі митної справи
здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної справи за погодженням з
Міністерством закордонних справ України.
Стаття 50. Міжнародне співробітництво в галузі митної
справи
Відповідно до міжнародних договорів, згода на
обов’язковість яких надана Верховною Радою України, митними
органами України спільно з митними органами суміжних держав
може здійснюватися:
1) створення спільних пунктів пропуску через державний
кордон України;
2) проведення спільного контролю у пунктах пропуску через
державний кордон України;
3) узгодження в установленому законом порядку часу
здійснення митного контролю у пунктах пропуску через державний
кордон, процедур митного контролю, митного оформлення та
взаємне визнання документів, що використовуються митними
органами для здійснення митних формальностей;
4) проведення спільних заходів, спрямованих на
запобігання, виявлення і припинення контрабанди та порушень
митних правил;
5) проведення в установленому законом порядку спільних
заходів, спрямованих на запобігання, виявлення і припинення
правопорушень у сфері службової діяльності працівників митних
служб;
6) проведення інших спільних одноразових чи постійних
заходів з питань, що відповідно до цього Кодексу та інших актів
законодавства України належать до компетенції митних органів.
Стаття 51. Підтримання оперативного зв’язку між митними
органами України і митними органами суміжних іноземних держав
З метою вирішення невідкладних питань щодо пропуску
товарів, виявлення та припинення контрабанди і порушення митних
правил, забезпечення законності і правопорядку в пунктах
пропуску через державний кордон України керівнику митниці та
його заступникам надається право проведення робочих зустрічей з
представниками митного органу суміжної іноземної держави.
Про час, умови і мету таких зустрічей керівник митниці або
його заступник інформує керівника відповідного органу охорони
державного кордону України.
Порядок проведення таких зустрічей визначається Кабінетом
Міністрів України, якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, укладеним в установленому законом порядку.
Стаття 52. Взаємодія митних органів України з митними та
іншими органами іноземних держав, а також з міжнародними
організаціями
Взаємодія митних органів України з митними та іншими
уповноваженими органами іноземних держав, а також з
міжнародними організаціями з питань боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил здійснюється в порядку, передбаченому
міжнародними договорами України, укладеними в установленому
законом порядку.
ГЛАВА 9. Інформаційні технології в митній справі
Стаття 53. Застосування інформаційних, телекомунікаційних
та інформаційно-телекомунікаційних систем і засобів їх
забезпечення
Проведення передбачених цим Кодексом митного контролю та
митного оформлення товарів здійснюється з використанням
інформаційних технологій, у тому числі заснованих на
інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-
телекомунікаційних системах, а також засобів їх забезпечення
відповідно до цієї глави.
Впровадження інформаційних, телекомунікаційних та
інформаційно-телекомунікаційних систем здійснюється у
відповідності з міжнародними стандартами та стандартами
України.
У митній справі можуть застосовуватися інформаційні,
телекомунікаційні та інформаційно-телекомунікаційні системи і
засоби їх забезпечення розроблені, виготовлені й придбані
митними органами.
Інформаційні, телекомунікаційні та інформаційно-
телекомунікаційні системи, а також засоби їх забезпечення
розроблені, виготовлені або придбані митними органами
знаходяться у державній власності і закріплюються за
відповідними митними органами.
Можливість використання для митних цілей інформаційних,
телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем і
засобів їх забезпечення, а також порядок і умови застосування
цієї продукції визначаються спеціально уповноваженим органом
виконавчої влади в галузі митної справи.
Стаття 54. Вимоги щодо відповідності інформаційних,
телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем і
засобів їх забезпечення
Відповідність інформаційних, телекомунікаційних та
інформаційно-телекомунікаційних систем, а також засоби їх
забезпечення повинна бути підтверджена у випадках і в порядку,
передбачених законодавством України.
Стаття 55. Інформаційні ресурси митних органів
Інформаційні ресурси митних органів формуються на базі
документів і відомостей, що надаються під час проведення
митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних
засобів, документів, необхідних для їх проведення, тощо.
Інформаційні ресурси митних органів – це сукупність
формалізованої митної електронної інформації, що включає в себе
електроні дані, створені, оброблені і накопичені в
інформаційних системах митних органів.
У випадках, визначених спеціально уповноваженим органом
виконавчої влади в галузі митної справи, документи, надання
яких передбачено цим Кодексом, у тому числі митна декларація,
можуть надаватися за допомогою електронних способів передачі
інформації при дотриманні вимог про їх документування, а також
інших вимог, визначених законодавством України.
Порядок використання інформаційних ресурсів, що
знаходяться у віданні митних органів, визначається цим Кодексом
та іншими нормативно-правовими актами України.
Стаття 56. Інформаційні, телекомунікаційні та інформаційно-
телекомунікаційні системи і засоби їх забезпечення, що
використовуються суб’єктами зовнішньоекономічної діяльності
Спеціально уповноважений орган виконавчої влади в галузі
митної справи встановлює вимоги, яким повинні відповідати
інформаційні, телекомунікаційні та інформаційно-
телекомунікаційні системи і засоби їх забезпечення, що
використовуються:
суб’єктами зовнішньоекономічної діяльності при
застосуванні спеціальних спрощених процедур;
власниками складів тимчасового зберігання, власниками
митних складів, митними брокерами, іншими суб’єктами
підприємницької діяльності за їх бажанням для представлення
документів і відомостей, передбачених цим Кодексом.
Використання для митних цілей зазначених систем
допускається тільки після перевірки їх відповідності
установленим вимогам. Перевірка здійснюється спеціально
уповноваженим органом виконавчої влади в галузі митної справи.
Стаття 57. Захист митної електронної інформації в системах
митних органів та суб’єктів, що беруть участь в інформаційних
відносинах
Захист митної електронної інформації в інформаційних
системах митних органів та суб’єктів, що беруть участь в
інформаційних відносинах, здійснюється в порядку, визначеному
законодавством України.
Контроль за здійсненням захисту митної електронної
інформації в системах митних органів, а також за дотриманням
правил користування засобами захисту інформації здійснюють
спеціально уповноважений орган виконавчої влади в галузі митної
справи та інші уповноважені органи державної влади.
РОЗДІЛ ІІ. МИТНИЙ КОНТРОЛЬ
ГЛАВА 10. Організація митного контролю
Стаття 58. Загальні принципи здійснення митного контролю
Митному контролю підлягають усі товари і транспортні
засоби комерційного призначення, що ввозяться на митну
територію України або вивозяться з неї, незалежно від того, чи
обкладаються вони при цьому митами та податками, крім тих, що
переміщуються через місцеві (спрощені) пункти пропуску через
державний кордон України.
Митний контроль здійснюється виключно митними органами
відповідно до цього Кодексу та інших актів законодавства
України.
Митний контроль передбачає проведення митними органами
мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з питань митної справи.
Митний контроль товарів, транспортних засобів у пунктах
пропуску через державний кордон України здійснюється відповідно
до типових технологічних схем пропуску через державний кордон
України автомобільних, водних, залізничних та повітряних
транспортних засобів, що затверджуються спеціально
уповноваженим органом виконавчої влади у галузі митної справи
спільно з спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі охорони державного кордону та
спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади
у галузі транспорту.
Стаття 59. Форми митного контролю
Митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими
особами митних органів шляхом:
1) перевірки документів та відомостей, необхідних для
такого контролю;
2) митного огляду (огляду та переогляду товарів і
транспортних засобів комерційного призначення, особистого
огляду громадян);
3) обліку товарів і транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через митний кордон України;
4) усного опитування громадян та посадових осіб
підприємств;
5) перевірки системи звітності та обліку товарів, що
переміщуються через митний кордон України, а також
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати мит
та податків;
6) перевірки фінансово-господарської діяльності
підприємств щодо дотримання вимог законодавства з питань митної
справи;
7) огляду територій та приміщень складів тимчасового
зберігання, митних складів, спеціальних митних зон, магазинів
безмитної торгівлі та інших місць, де знаходяться або можуть
знаходитися товари і транспортні засоби комерційного
призначення, що підлягають митному контролю, чи провадиться
діяльність, контроль за якою відповідно до цього Кодексу та
інших актів законодавства України покладено на митні органи.
Порядок здійснення митного контролю визначається
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у
галузі митної справи відповідно до норм цього Кодексу.
Стаття 60. Вибірковість митного контролю
Під час проведення митного контролю митні органи,
визначають форми і обсяги контролю, достатні для забезпечення
додержання законодавства України з питань митної справи та
міжнародних договорів України, укладених в установленому
законом порядку, контроль за дотриманням яких покладено на
митні органи.
Стаття 61. Управління ризиками при здійсненні митного
контролю
При здійсненні митного контролю використовується система
управління ризиками.
Митні органи застосовують методи аналізу ризиків для
визначення товарів і транспортних засобів комерційного
призначення, що підлягають перевірці, та обсягу такої
перевірки.
З метою забезпечення ефективності функціонування системи
управління ризиками митні органи взаємодіють з іншими
уповноваженими державними органами України, а також з митними
та іншими уповноваженими органами іноземних держав.
Для підтримки системи управління ризиками спеціально
уповноважений центральний орган виконавчої влади у галузі
митної справи визначає стратегію, засновану на системі оцінки
ймовірності порушення вимог законодавства суб’єктами
зовнішньоекономічної діяльності та громадянами.
Стаття 62. Тривалість перебування під митним контролем
Товари і транспортні засоби комерційного призначення
перебувають під митним контролем з моменту його початку і до
закінчення згідно з заявленим митним режимом.
У разі ввезення на митну територію України товарів і
транспортних засобів комерційного призначення митний контроль
розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону
України.
У разі вивезення за межі митної території України митний
контроль розпочинається з моменту пред’явлення товарів і
транспортних засобів комерційного призначення для митного
оформлення та їх декларування в установленому цим Кодексом
порядку.
Тривалість перебування товарів і транспортних засобів під
митним контролем на території зони митного контролю у пункті
пропуску на митному кордоні України встановлюється відповідно
до технологічної схеми пропуску через митний кордон осіб,
товарів і транспортних засобів.
Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів
комерційного призначення під митним контролем не повинен
перевищувати 6 місяців, крім випадків передбачених цим
Кодексом.
Граничний строк перебування товарів і транспортних засобів
комерційного призначення у пунктах пропуску через державний
кордон України не повинен перевищувати 30-ти днів, а для
автомобільного транспорту 5-ти днів з моменту подання
документів митним органам у пунктах пропуску через державний
кордон України для здійcнення митних процедур.
З товарами і транспортними засобами комерційного
призначення, які знаходяться або зберігаються під митним
контролем і за якими власник або уповноважена ним особа не
звернулась до закінчення граничних строків, встановлених цим
Кодексом, вчиняються дії передбачені цим Кодексом або іншими
актами законодавства України.
Митний контроль закінчується:
у разі ввезення на митну територію України - після
здійснення у повному обсязі митного оформлення товарів і
транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються
через митний кордон України, за винятком митних режимів, які
передбачають перебування під митним контролем протягом усього
часу дії митного режиму;
у разі вивезення за межі митної території України - після
здійснення у повному обсязі митного оформлення товарів і
транспортних засобів комерційного призначення та перетинання
ними митного кордону України, за винятком митних режимів, які
передбачають перебування під митним контролем протягом усього
часу дії митного режиму.
Стаття 63. Строки пред’явлення митному органу товарів і
транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються
через митний кордон України
Товари і транспортні засоби комерційного призначення, що
переміщуються через митний кордон України, разом з їх упаковкою
та маркуванням, транспортні засоби, якими вони переміщуються
через митний кордон, а також документи на ці товари і
транспортні засоби пред’являються для контролю митним органам у
незмінному стані в пунктах пропуску через державний кордон
України та в інших місцях митної території України,
встановлених митними органами для здійснення митного контролю
та оформлення, не пізніше ніж через три години після прибуття
зазначених товарів у пункт пропуску або таке місце.
Встановлений у частині першій цієї статті строк, як
виняток, може збільшуватися у порядку та на умовах, визначених
Кабінетом Міністрів України.
Стаття 64. Вивантаження товарів з транспортних засобів
Якщо для пред’явлення товарів митним органам з метою
проведення митного контролю необхідно вивантажити ці товари з
транспортного засобу, їх вивантаження може здійснюватися в усіх
місцях, де проводиться такий контроль.
З дозволу митного органу вивантаження товарів з
транспортних засобів для проведення митного контролю може
здійснюватися в місцях, спеціально не призначених для
проведення митного контролю. У контрольованому прикордонному
районі таке вивантаження здійснюється, крім того, за
погодженням з начальником відповідного органу охорони
державного кордону.
Стаття 65. Документи та відомості, необхідні для
здійснення митного контролю
Митні органи вимагають від осіб, які переміщують товари і
транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон
України чи провадять діяльність, контроль за якою цим Кодексом
покладено на митні органи, тільки ті документи та відомості,
які необхідні для здійснення митного контролю.
Перелік документів та відомостей, необхідних для
здійснення митного контролю, порядок їх подання визначаються
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у
галузі митної справи відповідно до цього Кодексу.
Допускається подання документів і відомостей, необхідних
для здійснення митного контролю, в електронному вигляді.
Порядок подання документів визначає спеціально уповноважений
центральний орган виконавчої влади в галузі митної справи.
Правоохоронні органи України, фінансові установи,
податкові та інші контролюючі органи України відповідно до
законодавства України на запити митних органів або за власною
ініціативою інформують митні органи про наявні в них відомості,
необхідні для здійснення митного контролю.
Стаття 66. Доступ посадових осіб митних органів на
територію чи в приміщення підприємств для здійснення митного
контролю
Посадові особи митних органів з метою здійснення митного
контролю мають право в межах наданої їм цим Кодексом та іншими
законами України компетенції безперешкодного доступу на
територію чи в приміщення будь-якого підприємства незалежно від
форми власності та підпорядкування, де знаходяться або можуть
знаходитися товари, що підлягають митному контролю.
Стаття 67. Спільний митний контроль
На підставі міжнародних договорів України, укладених в
установленому законодавством порядку, у пунктах пропуску через
державний кордон України може здійснюватися спільний митний
контроль разом з митними органами суміжних держав.
ГЛАВА 11. Зони митного контролю
Стаття 68. Місця розташування зон митного контролю
З метою забезпечення здійснення митними органами митного
контролю товарів і транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через митний кордон України,
проведення заходів, пов’язаних з виявленням, попередженням та
припиненням контрабанди та порушень митних правил, у пунктах
пропуску через державний кордон України, у морських і річкових
портах, аеропортах, на залізничних станціях, на територіях
підприємств, спеціальних митних зон, а також в інших місцях,
визначених митними органами, створюються зони митного контролю.
Стаття 69. Порядок створення зон митного контролю
Порядок створення зон митного контролю та режим їх
функціонування визначаються спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у галузі митної справи за
погодженням з спеціально уповноваженими центральними органами
виконавчої влади у галузі охорони державного кордону та
транспорту.
Зони митного контролю в межах пунктів пропуску через
державний кордон України створюються митницями за погодженням з
відповідними органами охорони державного кордону України та
органами виконавчої влади в галузі транспорту.
Стаття 70. Розміщення споруд та об'єктів у зоні митного
контролю
У зонах митного контролю, створених у межах пунктів
пропуску через державний кордон України, споруди та об'єкти
інфраструктури, що належать банківським, митно-брокерським
установам та іншим органам, уповноваженим здійснювати види
контролю, зазначені у статті 30 цього Кодексу, розміщуються з
дозволу спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади в галузі митної справи, спеціально
уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах
охорони державного кордону України та центрального органу
виконавчої влади в галузі транспорту.
Стаття 71. Режим зони митного контролю. Забезпечення
законності і правопорядку у зоні митного контролю
Режим зони митного контролю - це встановлені
законодавством України з питань митної справи приписи, заборони
та обмеження щодо перебування товарів, транспортних засобів
комерційного призначення та громадян, умови розташування
будівель та споруд, а також проведення господарських робіт у
зоні митного контролю.
Забезпечення схоронності товарів і транспортних засобів
комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон
України, дотримання режиму, законності та правопорядку у зоні
митного контролю покладається на відповідні митні органи.
Стаття 72. Проведення господарських робіт у зоні митного
контролю, переміщення товарів, транспортних засобів
комерційного призначення і громадян через зону митного контролю
Проведення господарських робіт у зоні митного контролю,
переміщення через межі зони митного контролю і в межах цієї
зони товарів, транспортних засобів комерційного призначення і
громадян, у тому числі посадових осіб органів державної влади,
які не перетинають митний кордон України, відбувається з
дотриманням режиму зони митного контролю і допускається тільки
з дозволу керівника або заступника керівника відповідного
митного органу, а у зонах митного контролю, розташованих у
пунктах пропуску через державний кордон України, – крім того,
за погодженням з начальником відповідного органу охорони
державного кордону.
ГЛАВА 12. Здійснення митного контролю
Стаття 73. Права митних органів щодо здійснення митного
контролю
Митні органи у межах своїх повноважень, визначених цим
Кодексом, мають право застосовувати примусові заходи до
порушників режиму зони митного контролю.
Митні органи мають право у примусовому порядку зупиняти і
повертати в зони митного контролю транспортні засоби та
громадян, які без дозволу митних органів увійшли із зони
митного контролю на митну територію України, а також морські та
річкові судна, які без дозволу митних органів вийшли з зони
митного контролю за межі митної території України і не
перебувають у територіальних водах інших держав.
Перелік примусових заходів, а також порядок їх
застосування встановлюються цим Кодексом та іншими законами
України.
Стаття 74. Подання документів та відомостей, необхідних
для здійснення митного контролю
Документи, необхідні для здійснення митного контролю,
подаються митному органові при:
1) перетинанні товарами і транспортними засобами
комерційного призначення митного кордону України;
2) декларуванні товарів і транспортних засобів
комерційного призначення;
3) повідомленні митного органу про намір здійснити
переміщення товарів і транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон України;
4) здійсненні митними органами інших контрольних функцій
відповідно до цього Кодексу.
Стаття 75. Огляд та переогляд товарів і транспортних
засобів комерційного призначення
З метою перевірки законності переміщення товарів і
транспортних засобів комерційного призначення через митний
кордон України митний орган має право на проведення їх огляду.
Огляд товарів і транспортних засобів комерційного
призначення, пред’явлених митному органу відповідно до статті
63 цього Кодексу, здійснюється в можливо короткий строк після
прийняття митної декларації на ці товари.
За рішенням керівника митного органу або його заступника
огляд товарів може також проводитися у разі, якщо:
митна декларація не подана декларантом протягом строку,
встановленого статтею 110 цього Кодексу, за наявності достатніх
підстав уважати, що ці товари переміщуються через митний кордон
України з порушенням норм цього Кодексу та інших законів
України з питань митної справи;
товари виявлено (знайдено) під час здійснення митного
контролю в зонах митного контролю та/або у транспортних
засобах, що перетинають митний кордон України, і власник їх
невідомий.
Переогляд товарів і транспортних засобів комерційного
призначення може бути здійснено за рішенням керівника митного
органу або його заступника, якщо є підстави вважати, що їх
переміщення через митний кордон України здійснюється з
порушенням норм цього Кодексу та інших законів України з питань
митної справи.
Огляд (переогляд) здійснюються в присутності особи, яка
переміщує товари через митний кордон України чи зберігає товари
під митним контролем, а у разі її відсутності – у присутності
не менш як двох понятих. Як поняті запрошуються особи, не
заінтересовані у результатах огляду (переогляду). Працівники
митних органів не можуть бути понятими.
Стаття 76. Огляд та переогляд ручної поклажі та багажу
Якщо є підстави вважати, що у ручній поклажі або багажі
громадянина переміщуються через митний кордон України, у тому
числі транзитом, товари, які підлягають обліку і відповідним
видам контролю органів державної влади, зазначеним у статті 30
цього Кодексу, чи товари, при митному оформленні яких
справляються мита та податки, а також товари, переміщення яких
через митний кордон України заборонено або обмежено, митний
орган має право провести огляд, а у разі необхідності і
переогляд ручної поклажі та багажу з їх розпакуванням.
Огляд та переогляд ручної поклажі та багажу громадянина
здійснюються в присутності цього громадянина чи уповноваженої
ним особи.
Огляд та переогляд ручної поклажі та багажу за відсутності
громадянина чи уповноваженої ним особи здійснюються:
1) якщо є підстави вважати, що несупроводжуваний багаж
містить товари, які становлять небезпеку для життя і здоров’я
людей, тварин та рослин, а також довкілля;
2) якщо громадянин чи уповноважена ним особа не з’явилися
протягом одного місяця з дня надходження несупроводжуваного
багажу;
3) якщо товари пересилаються у міжнародних поштових
відправленнях або міжнародних експрес-відправленнях;
4) у разі залишення на території України ручної поклажі і
багажу з порушенням зобов’язання про їх транзит через територію
України.
Огляд та переогляд ручної поклажі і багажу у разі
відсутності громадянина чи його уповноваженого представника
здійснюються в присутності представників підприємства, що
здійснює перевезення, пересилання ручної поклажі та багажу чи
їх зберігання.
Про здійснення огляду та переогляду у випадках,
передбачених у пунктах 1 та 2 частини третьої цієї статті,
складається акт, форму якого встановлює спеціально
уповноважений центральний орган виконавчої влади в галузі
митної справи.
Стаття 77. Особистий огляд
Особистий огляд як виняткова форма митного контролю
проводиться за письмовою постановою керівника митного органу
або особи, яка його заміщує, якщо є достатні підстави вважати,
що громадянин, який прямує через митний кордон України чи
перебуває в зоні митного контролю або в транзитній зоні
міжнародного аеропорту, приховує предмети контрабанди чи
товари, які є безпосередніми предметами порушення митних правил
або заборонені для ввезення в Україну, вивезення з України чи
транзиту через територію України.
Перед початком огляду посадова особа митного органу
повинна пред’явити громадянину письмову постанову керівника
митного органу чи особи, яка його заміщує, ознайомити
громадянина з його правами та обов’язками під час проведення
такого огляду і запропонувати добровільно видати приховані
та/або не задекларовані товари.
Особистий огляд проводиться в ізольованому приміщенні, що
відповідає встановленим санітарно-гігієнічним вимогам,
посадовою особою митного органу однієї статі з громадянином,
який проходить огляд, у присутності не менш як двох понятих
тієї ж статі. Як поняті запрошуються особи, не заінтересовані у
результатах огляду. Понятими не можуть бути родичі особи, яка
підлягає особистому огляду, а також працівники митних органів.
Доступ до приміщення, де проводиться огляд, громадян, які не
беруть участі у ньому, і можливість спостерігати за проведенням
огляду з боку таких громадян мають бути виключені. Обстеження
органів тіла громадянина, який підлягає огляду, має проводитися
лише медичним працівником.
Під час проведення особистого огляду складається протокол
за формою, що встановлюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.
Протокол підписується посадовою особою митного органу, що
проводила огляд, громадянином, який проходив огляд, понятими,
які були присутні під час огляду, а у разі обстеження медичним
працівником - також цим працівником. Громадянин, який проходив
огляд, має право зробити заяву в такому протоколі.
Копія протоколу надається громадянинові.
Особистому огляду не підлягають Президент України, Голова
Верховної Ради України, народні депутати України, Прем’єр-
міністр України, Перший віце-прем’єр-міністр України, Голова та
судді Верховного Суду України, Голова та судді Конституційного
Суду України, Міністр закордонних справ України, Генеральний
прокурор України та члени їхніх сімей, які прямують разом з
ними.
Стаття 78. Облік товарів і транспортних засобів
комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон
України
Облік товарів і транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через митний кордон України,
здійснюється митним органом з метою проведення їх митного
контролю.
Випадки, у яких митні органи здійснюють облік товарів і
транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються
через митний кордон України, визначаються спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі
митної справи.
Облік товарів, що переміщуються через митний кордон
України трубопровідним транспортом та лініями електропередачі,
здійснюється з використанням відповідних приладів обліку.
Форми документів для здійснення обліку товарів і
транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються
через митний кордон України, встановлюються спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі
митної справи.
Стаття 79. Усне опитування громадян та посадових осіб
підприємств
Для забезпечення митного контролю посадовими особами
митного органу може проводитися усне опитування громадян та
посадових осіб підприємств.
Усне опитування громадян та посадових осіб підприємств при
здійсненні митного контролю – це отримання посадовою особою
митного органу інформації, що має значення для здійснення
митного контролю, від осіб, які володіють такою інформацією.
У разі необхідності за результатами усного опитування
складається протокол, форма якого затверджується спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі
митної справи.
Стаття 80. Перевірка системи звітності та обліку товарів і
транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються
через митний кордон України
Перевірка системи звітності та обліку товарів і
транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються
через митний кордон України, - це проведення митними органами
на підприємствах дій щодо встановлення відповідності
документації про зазначені товари і транспортні засоби
комерційного призначення вимогам, встановленим цим Кодексом та
іншими законами України.
Стаття 81. Перевірка митними органами фінансово-
господарської діяльності підприємств щодо дотримання
законодавства з питань митної справи
Перевірка митними органами фінансово-господарської
діяльності підприємств щодо дотримання законодавства з питань
митної справи – це сукупність заходів, за допомогою яких митні
органи переконуються у правильності заповнення митних
декларацій, декларацій митної вартості та достовірності
зазначених у них даних шляхом перевірки відповідної облікової
документації та комерційної інформації.
Митні органи мають право здійснювати митний контроль
шляхом проведення перевірок фінансово-господарської діяльності
підприємств щодо дотримання законодавства з питань митної
справи з таких питань:
правильності визначення бази оподаткування, достовірності
й повноти нарахування та своєчасності сплати мит та податків;
обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і
звільнення від обкладення митами та податками;
правильності класифікації товарів згідно з Українською
класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності при
здійсненні зовнішньоекономічної діяльності;
відповідності фактичного використання переміщених через
митний кордон України товарів заявленому митному режиму та/або
відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів,
контрактів, калькуляцій, інших документів підприємства, що
перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації,
декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення
товарів у відповідному митному режимі;
законності переміщення товарів через митний кордон
України, в тому числі ввезення товарів на територію спеціальної
митної зони або їх вивезення з території спеціальної митної
зони;
інших питань віднесених до компетенції митної служби
України.
Посадовим особам митних органів під час проведення
перевірки для з’ясування питань, пов’язаних з перевіркою,
надається право:
здійснювати перевірку фінансових і бухгалтерських
документів, звітів, контрактів, калькуляцій, інших документів,
а також інформації, яка перебуває в розпорядженні підприємства,
що перевіряється, в тому числі в електронному вигляді;
одержувати безоплатно від керівників підприємства, що
перевіряється, або вповноважених ними працівників довідки,
належним чином завірені копії документів про фінансово-
господарську діяльність цього підприємства та іншу інформацію,
пов'язану з визначенням бази оподаткування, нарахуванням і
сплатою мит та податків, пояснення й відомості в письмовій
формі;
обстежувати виробничі, складські, торговельні та інші
приміщення підприємства, що перевіряється, з відображенням
результатів обстеження у відповідному акті;
здійснювати контрольні обміри обсягів будівельних,
монтажних, ремонтних та інших робіт, проведення в порядку,
установленому Кабінетом Міністрів України, контрольних аналізів
сировини, матеріалів і готової продукції, контрольних запусків
у виробництво сировини й матеріалів, які перебували або
перебувають під митним контролем чи використовувалися
підприємством, що перевіряється, у виробництві готової
продукції, виготовленої із сировини й матеріалів, поміщених у
відповідний митний режим, або призначати проведення зазначених
вище дій уповноваженими експертами;
проводити зустрічні перевірки на підприємствах;
вимагати від керівників та інших посадових осіб
підприємства, що перевіряється, припинення дій, що
перешкоджають здійсненню повноважень посадовими особами митних
органів;
вимагати від керівників підприємства, що перевіряється,
проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних
цінностей, які перебували або перебувають під митним контролем
чи використовувалися цим підприємством разом із товарами, які
були поміщенні у відповідний митний режим, і розрахунків, бути
присутніми при проведенні, а в разі відмови в проведенні таких
інвентаризацій – звертатися до суду в установленому
законодавством порядку із вимогою зобов’язати підприємство, що
перевіряється, до проведення таких інвентаризацій;
опечатувати архіви, складські та торговельні приміщення,
якщо це необхідно для з’ясування питань перевірки. Порядок
опечатування архівів, складських та торговельних приміщень
установлюється Кабінетом Міністрів України;
інші права, передбачені цим Кодексом та законами України.
Повноваження посадових осіб митних органів під час
проведення перевірок фінансово-господарської діяльності
підприємств здійснюються виключно в обсязі, необхідному для
з’ясування питань перевірки.
Результати перевірки митним органом фінансово-
господарської діяльності підприємства оформлюються актом та є
підставою для самостійного визначення митним органом суми
податкових зобов’язань цього підприємства з мит та податків і
для застосування заходів, передбачених законами України.
Порядок оформлення результатів перевірок митними органами
фінансово-господарської діяльності підприємств визначається
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в
галузі митної справи.
У разі виявлення митним органом під час перевірки
фінансово-господарської діяльності підприємства ознак порушень
митних правил або контрабанди посадові особи митного органу
вживають заходів, передбачених законодавством.
Стаття 82. Підстави та порядок проведення митними органами
планових і позапланових виїзних перевірок фінансово-
господарської діяльності підприємств щодо дотримання
законодавства з питань митної справи
Плановою виїзною перевіркою вважається перевірка фінансово-
господарської діяльності підприємства, яка передбачена в плані
роботи митного органу й проводиться за місцезнаходженням цього
підприємства.
Планова виїзна перевірка декларанта не може здійснюватися
митним органом частіше, ніж це передбачено законодавством у
сфері господарської діяльності.
Проведення планових виїзних перевірок здійснюється митними
органами на підставі квартальних планів, які формуються ними
самостійно, виходячи з результатів аналізу зовнішньоекономічних
операцій підприємств із застосуванням системи аналізу та
управління ризиками. Порядок планування митними органами
виїзних перевірок визначається спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.
У разі планування митними та іншими контролюючими органами
у звітному періоді проведення перевірки одного й того самого
підприємства така перевірка проводиться зазначеними органами
одночасно. Порядок координації проведення планових виїзних
перевірок контролюючими органами визначається Кабінетом
Міністрів України.
Право на проведення планової виїзної перевірки
підприємства надається лише в тому разі, якщо цьому
підприємству не пізніше ніж за десять днів до початку її
проведення митним органом надіслано письмове повідомлення із
зазначенням дат початку та закінчення перевірки.
Позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка
фінансово-господарської діяльності підприємства, яка не
передбачена в планах роботи митного органу й проводиться за
наявності хоча б однієї з таких обставин:
1) наявності рішення або доручення Президента України,
Верховної Ради України або Кабінету Міністрів України;
2) виникнення потреби в перевірці відомостей, отриманих
від особи, яка мала фінансово-господарські відносини із
підприємством, що перевіряється, якщо останнє не надасть
пояснень та необхідних документальних підтверджень на
обов'язковий письмовий запит митного органу протягом десяти
робочих днів з дати отримання запиту;
3) виявлення в ході перевірки висновків митного органу,
викладених в акті перевірки фінансово-господарської діяльності
підприємства, яка була проведена спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи в
порядку контролю за правильністю таких висновків,
невідповідності їх вимогам законів, що призвело до
ненадходження мит та податків до бюджетів. Проведення такої
позапланової виїзної перевірки може ініціюватися спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі
митної справи тільки якщо стосовно посадових осіб митного
органу, які проводили планову або позапланову виїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності цього підприємства,
розпочато службове розслідування або порушено кримінальну
справу. При цьому спеціально уповноважений центральний орган
виконавчої влади в галузі митної справи визначає митний орган,
що проводитиме таку перевірку;
4) виявлення фактів або наявність інформації, які свідчать
про можливе порушення підприємством вимог законодавства з
питань митної справи.
5) системою аналізу та управління ризиками рекомендовано
проведення позапланової виїзної перевірки фінансово-
господарської діяльності підприємства.
Тривалість планової виїзної перевірки не повинна
перевищувати 30 робочих днів, позапланової виїзної перевірки –
20 робочих днів.
У разі необхідності терміни проведення планових,
позапланових виїзних перевірок можуть бути продовжені.
Порядок продовження термінів проведення планової та
позапланової виїзних перевірок і критерії, за якими
здійснюється таке продовження, визначаються Кабінетом Міністрів
України.
Планова та позапланова виїзні перевірки проводяться на
підставі наказу відповідного митного органу з урахуванням
обставин і підстав, установлених цим Кодексом.
Обмеження в строках, підставах та обставинах проведення
перевірок фінансово-господарської діяльності підприємств,
визначені цим Кодексом, не поширюються на перевірки, що
проводяться або на прохання самого підприємства, або за
наявності фактів, які свідчать про порушення підприємством
вимог законодавства з питань митної справи, або в разі
проведення перевірки відповідно до кримінально-процесуального
законодавства, порушення кримінальної справи чи складення
протоколу про порушення митних правил стосовно посадової особи
цього підприємства.
У разі необхідності планову чи позапланову перевірку
фінансово-господарської діяльності підприємства може бути
призупинено та поновлено наказом митного органу.
Порядок та підстави призупинення та поновлення перевірок
фінансово-господарської діяльності підприємств визначається
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в
галузі митної справи.
Стаття 83. Проведення зустрічних перевірок
Посадові особи митних органів під час проведення планових
і позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності
підприємств з метою з’ясування питань перевірки мають право
проводити зустрічні перевірки. Зустрічна перевірка – це метод
підтвердження або спростування фінансово-господарських операцій
підприємства, що перевіряється, та інформації, яка міститься у
митній декларації, декларації митної вартості, шляхом
проведення документальної перевірки на іншому підприємстві на
предмет визначення виду та обсягу операцій й розрахунків, що
здійснювалися, для з’ясування їх реальності та достовірності.
Зустрічна перевірка проводиться, якщо підприємство не
надасть пояснень та необхідних документальних підтверджень на
письмовий запит митного органу протягом трьох робочих днів з
дати його отримання. Результати зустрічної перевірки можуть
бути використані виключно для підтвердження або спростування
фінансово-господарських операцій підприємства, що
перевіряється, та інформації, що міститься у митній декларації,
декларації митної вартості, а також у доданих до неї
комерційних супровідних та інших документах.
Порядок проведення митними органами зустрічних перевірок
на підприємствах визначається Кабінетом Міністрів України.
Стаття 84. Умови допуску посадових осіб митних органів до
проведення планових, позапланових виїзних перевірок та
зустрічних перевірок
Посадові особи митного органу мають право приступити до
проведення планової, позапланової виїзної перевірки фінансово-
господарської діяльності підприємства, а також зустрічної
перевірки на підприємстві, за наявності підстав для їх
проведення, визначених цим Кодексом, та за умови подання
відповідному підприємству під розписку посвідчення на право
проведення перевірки, в якому зазначаються дата його видачі,
назва митного органу, мета проведення перевірки, вид (планова
або позапланова) та підстави її проведення, дати початку та
закінчення перевірки, посади, спеціальні звання та прізвища
посадових осіб митного органу, які проводитимуть перевірку.
Посвідчення на право проведення перевірки є дійсним за умови
наявності підпису керівника митного органу, скріпленого
печаткою митного органу.
Неподання підприємству посвідчення на право проведення
перевірки або його подання з порушенням вимог, установлених
частиною першою цієї статті, є підставою для недопущення
посадових осіб митного органу до проведення перевірки.
Проведення митними органами перевірок не повинно
порушувати нормального режиму роботи підприємств.
Відшкодування шкоди, заподіяної посадовими особами митного
органу підприємству під час проведення перевірки, здійснюється
в порядку, встановленому законом.
Стаття 85. Огляд територій та приміщень складів
тимчасового зберігання, митних складів, територій, на яких
запроваджено режим спеціальної митної зони, магазинів безмитної
торгівлі та інших місць, де знаходяться або можуть знаходитися
товари і транспортні засоби комерційного призначення, що
підлягають митному контролю, чи провадиться діяльність,
контроль за якою законом покладено на митні органи
Огляд територій та приміщень складів тимчасового
зберігання, митних складів, територій, на яких запроваджено
режим спеціальної митної зони, магазинів безмитної торгівлі та
інших місць, де знаходяться або можуть знаходитися товари і
транспортні засоби комерційного призначення, що підлягають
митному контролю, чи провадиться діяльність, контроль за якою
покладено законом на митні органи, може здійснюватися
посадовими особами митних органів з метою:
а) перевірки законності ввезення товарів і транспортних
засобів комерційного призначення на митну територію України,
дотримання порядку їх ввезення, а також правильності
нарахування та повноти сплати митних платежів;
б) перевірки відповідності фактичної кількості ввезених
товарів і транспортних засобів комерційного призначення
відомостям, заявленим у митній декларації;
в) перевірки дотримання встановлених цим Кодексом та
іншими законами України правил провадження діяльності, контроль
за якою покладено на митні органи.
За результатами огляду територій та приміщень складається
акт, форма якого встановлюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.
Копія акта вручається відповідно власникові складу тимчасового
зберігання, митного складу, магазину безмитної торгівлі або
керівникові чи заступникові керівника органу управління
відповідної спеціальної (вільної) економічної зони.
Стаття 86. Використання технічних та спеціальних засобів
для здійснення митного контролю
Для здійснення митного контролю в порядку, встановленому
законодавством України, можуть використовуватися технічні та
спеціальні засоби, безпечні для життя і здоров’я людини, тварин
та рослин і такі, що не завдають шкоди товарам та транспортним
засобам.
Стаття 87. Операції з товарами і транспортними засобами
комерційного призначення, митне оформлення яких не закінчено
З дозволу митного органу може здійснюватися навантаження,
вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки,
розпакування, упакування, перепакування товарів, митне
оформлення яких не закінчено, зміна ідентифікаційних знаків чи
маркування на цих товарах і транспортних засобах комерційного
призначення або їх упаковці, а також заміна транспортного
засобу комерційного призначення. Зазначені операції
здійснюються за рахунок власників товарів, що переміщуються
через митний кордон України, або уповноважених ними осіб.
Митні органи з власної ініціативи або з ініціативи
правоохоронних органів мають право вимагати від осіб, які
переміщують товари і транспортні засоби комерційного
призначення через митний кордон України, проведення операцій,
передбачених частиною першою цієї статті. У таких випадках
витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються
органом, з ініціативи якого вони проводилися. У разі якщо в
результаті цих операцій будуть виявлені порушення законодавства
України, витрати на проведення операцій відшкодовуються
власниками товарів і транспортних засобів комерційного
призначення або уповноваженими ними особами.
Положення частини другої цієї статті не стосується
проведення операцій, зазначених у частині першій цієї статті, у
випадках, передбачених статтею 75 цього Кодексу.
Користування та розпорядження товарами і транспортними
засобами комерційного призначення, митне оформлення яких не
закінчено, забороняються, крім випадків, передбачених цим
Кодексом та іншими законами України.
Стаття 88. Ідентифікація товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, приміщень та інших місць під час
здійснення митного контролю
Товари, що перебувають під митним контролем, транспортні
засоби комерційного призначення, приміщення, де знаходяться чи
можуть знаходитися товари, які підлягають митному контролю, або
провадиться чи може провадитися діяльність, контроль за якою
покладено на митні органи, а також прилади обліку енергоносіїв,
електричної, теплової та інших видів енергії можуть
ідентифікуватися митними органами.
Ідентифікація здійснюється шляхом накладення митних
забезпечень: одноразових номерних запірно-пломбувальних
пристроїв, печаток, голографічних міток, нанесення цифрового,
літерного чи іншого маркування, ідентифікаційних знаків,
проставлення штампів, взяття проб і зразків, складання опису
товарів і транспортних засобів комерційного призначення,
креслень, масштабних зображень, виготовлення фотографій,
ілюстрацій, використання товаросупровідної документації тощо.
У випадках, передбачених чинними міжнародними договорами,
згода на обов’язковість яких надано Верховною Радою України,
митні органи України визнають митні забезпечення митних служб
інших країн, якщо визнають їх достатньо надійними.
Засоби ідентифікації можуть змінюватися чи знищуватися
тільки митними органами або за їх дозволом іншими органами,
крім випадків, коли існує реальна загроза знищення,
безповоротної втрати чи істотного псування товарів і
транспортних засобів комерційного призначення. У таких випадках
митний орган терміново сповіщається про зміну, вилучення чи
знищення засобів ідентифікації з поданням документальних
доказів існування зазначеної загрози.
Стаття 89. Залучення спеціалістів та експертів для участі
у здійсненні митного контролю
У разі потреби для участі у здійсненні митного контролю
можуть залучатися спеціалісти та експерти.
Залучення спеціалістів та експертів здійснюється
керівником митного органу або його заступником за погодженням з
керівником підприємства, установи, організації, де працює
спеціаліст чи експерт.
Спеціалісти та експерти, які беруть участь у здійсненні
митного контролю, мають право на відшкодування витрат,
пов’язаних з їхньою участю у здійсненні митного контролю. За
спеціалістами та експертами зберігається середня заробітна
плата за місцем роботи за час, що був затрачений у зв’язку з
такою участю.
Виплати, пов’язані із залученням спеціалістів та
експертів, включаючи витрати на їх проїзд, добові за час
перебування у відрядженні для участі у здійсненні митного
контролю, та винагорода за виконану спеціалістами і експертами
роботу здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету
України у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
ГЛАВА 13. Особливі процедури митного контролю
Стаття 90. Звільнення від окремих форм митного контролю
Звільнення від окремих форм митного контролю
встановлюється цим Кодексом, іншими законами України, а також
міжнародними договорами, укладеними в установленому законом
порядку.
Незастосування митного контролю не означає звільнення від
обов’язкового дотримання порядку переміщення товарів і
транспортних засобів комерційного призначення через митний
кордон України.
Стаття 91. Звільнення від митного огляду
Митному огляду не підлягає ручна поклажа та
супроводжуваний багаж Президента України, Голови Верховної Ради
України, народних депутатів України, Прем’єр-міністра України,
Першого віце-прем’єр-міністра України, Голови та суддів
Верховного Суду України, Голови та суддів Конституційного Суду
України, Міністра закордонних справ України, Генерального
прокурора України та членів їхніх сімей, які прямують разом з
ними.
Стаття 92. Здійснення митного контролю та митного
оформлення деяких видів товарів у першочерговому порядку
У разі переміщення через митний кордон України товарів,
необхідних для подолання наслідків стихійного лиха, аварій,
катастроф, епідемій, а також живих тварин, органів та інших
анатомічних матеріалів людини для потреб трансплантації,
товарів, що мають обмежений строк чи особливий режим
зберігання, радіоактивних матеріалів, фото-, аудіо- і
відеоматеріалів для засобів масової інформації, товарів
міжнародної технічної та гуманітарної допомоги, митний контроль
таких товарів здійснюється першочергово.
Законодавством можуть визначатися інші категорії товарів,
митний контроль яких здійснюється у першочерговому порядку.
Стаття 93. Спрощений митний контроль товарів, що
переміщуються через митний кордон України у складі вантажів з
допомогою
Під товарами, що переміщуються через митний кордон України
у складі вантажів з допомогою, в цій статті розуміються:
товари, у тому числі транспортні засоби, продукти
харчування, медикаменти, одяг, ковдри, намети, збірні будинки,
пристрої для очищення та збереження води, інші товари першої
необхідності, що направляються як допомога потерпілим від
катастрофи стихійного та техногенного походження;
транспортні засоби, інструменти та устаткування,
спеціально навчені тварини, продукти харчування, припаси,
особисті речі та інші товари для осіб, які виконують завдання з
ліквідації наслідків катастрофи, необхідні їм для роботи та
проживання та території, яка зазнала впливу цієї катастрофи,
протягом усього часу виконання зазначених завдань.
Митне оформлення товарів, що переміщуються через митний
кордон України у складі вантажів з допомогою, здійснюється
першочергово.
На товари, що переміщуються через митний кордон України у
складі вантажів з допомогою, допускається подання попередньої,
тимчасової чи неповної декларації за правилами, встановленими
цим Кодексом.
Плата за митне оформлення товарів, що переміщуються через
митний кордон України у складі вантажів з допомогою, поза
місцем розташування митного органу або поза робочим часом,
установленим для митного органу, не справляється.
Огляд (переогляд) товарів, що переміщуються через митний
кордон України у складі вантажів з допомогою, а також взяття
проб та зразків таких товарів, здійснюються тільки за виключних
обставин.
Товари, що вивозяться за межі митної території України у
складі вантажів з допомогою, пропускаються через митний кордон
України без сплати митних платежів..
Товари, отримані в дарунок уповноваженими організаціями у
складі вантажів з допомогою та призначені для використання або
безоплатного розповсюдження на митній території України цими
організаціями чи під їх наглядом, пропускаються на митну
територію України без сплати мит та податків.
Стаття 94. Спрощений митний контроль та митне оформлення
товарів, що переміщуються через митний кордон України
підприємствами, яким надано режим сприяння
Митні органи мають право надавати окремо визначеним
підприємствам – резидентам України, які відповідають критеріям,
установленим спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі митної справи, режим сприяння,
відповідно до якого митний контроль та митне оформлення
товарів, що переміщуються зазначеними підприємствами через
митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних
операцій, проводяться у спрощеному порядку.
Порядок застосування до підприємств – суб’єктів
зовнішньоекономічної діяльності режиму сприяння визначається
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у
галузі митної справи.
Стаття 95. Митний контроль після пропуску товарів і
транспортних засобів комерційного призначення
Незалежно від закінчення операцій митного контролю,
оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів
комерційного призначення митний контроль за ними може
здійснюватися для забезпечення додержання законодавства України
чи міжнародного договору України, укладеного в установленому
законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом
на митні органи.
Такий контроль здійснюється на підставі письмового
розпорядження керівника митного органу або особи, яка його
заміщує.
РОЗДІЛ ІІІ. МИТНЕ ОФОРМЛЕННЯ
ГЛАВА 14. Загальні положення
Стаття 96. Мета митного оформлення
Метою митного оформлення є забезпечення дотримання
встановленого законодавством України порядку переміщення
товарів і транспортних засобів комерційного призначення через
митний кордон України, а також забезпечення статистичного
обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її
межі і транзиту через її територію товарів.
Митні формальності та порядок їх здійснення визначаються
спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у галузі
митної справи.
Стаття 97. Місце і час здійснення митного оформлення
Митне оформлення здійснюється в місцях розташування
відповідних підрозділів митних органів протягом робочого часу,
встановленого для цих органів.
Відповідно до міжнародних договорів, укладених в
установленому законом порядку, митне оформлення у пунктах
пропуску через державний кордон України може здійснюватися
цілодобово.
Дозволяється подання митної декларації в будь-якому
уповноваженому митному органі, якщо інше не передбачено цим
Кодексом.
Митне оформлення товарів і транспортних засобів
комерційного призначення, що переміщуються через територію
України у режимі міжнародного митного транзиту, здійснюється в
митному органі за місцем перетину митного кордону України.
Місце митного оформлення товарів, що переміщуються
стаціонарними засобами транспортування визначається спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі
митної справи.
Товари, які при ввезенні на митну територію України не
були оформленні в будь-який митний режим, і зберігались під
митним контролем на складі тимчасового зберігання, складі
митного органу або були оформлені у режим митного складу, у
подальшому можуть бути оформлені у в митному органі за місцем
розташування складу тимчасового зберігання, складу митного
органу митного складу, на якому зберігались зазначені товари.
Митне оформлення товарів, які вивозяться за межі митної
території України громадянами, може здійснюватися у будь-якому
митному органі на всій митній території України.
Митне оформлення товарів (крім тих, що переміщуються у
несупроводжуваному багажі, а також автомобілів), які ввозяться
на митну територію України громадянами, здійснюється у пунктах
пропуску через державний кордон України.
Митне оформлення товарів, які ввозяться на митну територію
України громадянами у несупроводжуваному багажі, здійснюється в
митних органах за місцем проживання або тимчасового перебування
зазначених громадян, у місці кінцевого призначення
транспортного засобу, що здійснював перевезення цього багажу, а
також (за заявою зазначених громадян) у в пунктах пропуску
через державний кордон України.
Місця здійснення митного оформлення автомобілів, які
ввозяться на митну територію України громадянами, визначаються
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в
галузі митної справи.
На прохання осіб, що переміщують товари через митний
кордон України, митне оформлення може здійснюватися поза місцем
розташування митних органів, а також поза робочим часом,
встановленим для митних органів, на умовах, визначених цим
Кодексом.
За митне оформлення товарів поза місцем розташування
митних органів або поза робочим часом, встановленим для митних
органів, митними органами із заінтересованих осіб справляється
плата в порядку та у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів
України. Розмір такої плати обмежується приблизною вартістю
наданих послуг.
За рішенням спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади в галузі митної справи митне оформлення
товарів окремих видів може здійснюватися у спеціально
bhgm`wemhu для цього митних органах.
Стаття 98. Початок митного оформлення
Митне оформлення вважається розпочатим з моменту, коли
особа подала митному органу документи, необхідні для пропуску
товарів і транспортних засобів комерційного призначення через
митний кордон України, або в інший спосіб, передбачений цим
Кодексом, поінформувала митний орган про свій намір перемістити
товари через митний кордон України.
Засвідчення митним органом прийняття товарів і
транспортних засобів комерційного призначення та документів на
них до митного оформлення здійснюється шляхом проставлення
відповідних митних забезпечень та інших відміток на митній
декларації та товаросупровідних документах.
Стаття 99. Присутність декларантів під час митного
оформлення
Декларанти або їх представники можуть бути присутніми під
час митного оформлення товарів, які пред’являються ними для
такого оформлення.
У разі застосування заходів, передбачених статтями 75 і 76
цього Кодексу, а також на вимогу митного органу присутність
декларантів або їх представників під час митного оформлення є
обов’язковою.
Стаття 100. Митне оформлення військових транспортних
засобів та військової техніки
Військова техніка, укомплектована повністю військовою
командою, та бойові повітряні судна, а також військові кораблі,
судна забезпечення Військово-Морських Сил, які перетинають
митний кордон України, підлягають митному оформленню. Порядок
такого оформлення встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Митне оформлення військової техніки, військових кораблів
(суден), бойових та військово-транспортних повітряних суден
іноземних держав здійснюється митним органом за участю
представників центрального органу виконавчої влади з питань
оборони.
Стаття 101. Взяття проб та зразків товарів
В ході здійснення митного контролю та митного оформлення
товарів митним органом за вмотивованим письмовим рішенням
керівника відповідного підрозділу митного органу можуть братися
проби та зразки зазначених товарів для дослідження (аналізу,
експертизи). Оплата проведення дослідження (аналізу,
експертизи) товарів здійснюється за рахунок коштів Державного
бюджету України.
При вивезенні товарів (предметів) з митної території
України проби та зразки можуть братися до завантаження товарів
у транспортний засіб.
Метою дослідження (аналізу, експертизи) проб і зразків
товарів є вирішення питань:
отримання інформації, необхідної для визначення митницями
коду товару згідно з УКТЗЕД та/або його митної вартості;
визначення фізичної та хімічної структури і складу
товарів;
належність товарів або компонентів у їх складі до
наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів,
сильнодіючих чи отруйних речовин;
віднесення товарів до контрольних списків товарів,
міжнародні передачі яких підлягають державному контролю (товари
подвійного або військового призначення);
належності товару до предметів, що мають культурну
цінність;
достовірності даних, зазначених у сертифікаті про
походження товару з України.
Проби та зразки товарів, що перебувають під митним
контролем, з дозволу митного органу можуть братися також
декларантами або їх представниками та відповідними органами
державного контролю, а також уповноваженими особами.
Проби і зразки товарів, крім великогабаритних і технічно
складних(машини, технологічні лінії, промислові конструкції
тощо), беруться в мінімальній кількості (масі), необхідній для
дослідження, враховуючи можливість проведення у разі потреби
повторних досліджень, на основі нормативних документів згідно
із законодавством. Для великогабаритних і технічно складних
товарів (машини, технологічні лінії, промислові конструкції
тощо) митні органи можуть вимагати від суб’єктів
зовнішньоекономічної діяльності надання тільки техніко-
технологічної документації.
Про взяття проб та зразків товарів, що перебувають під
митним контролем, складається акт за формою, встановленою
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в
галузі митної справи.
Декларанти або уповноважені ними особи (представники)
мають право бути присутніми під час взяття проб та зразків
товарів посадовими особами митного органу та інших органів
державного контролю. Взяття проб та зразків товарів, що
перебувають під митним контролем, іншими органами державного
контролю, а також декларантами або уповноваженими ними особами
(представниками) здійснюється у присутності посадових осіб
митних органів. Декларанти або уповноважені ними особи
(представники) зобов’язані сприяти посадовим особам митних
органів під час взяття проб та зразків товарів і здійснювати за
свій рахунок вантажні та інші необхідні операції.
Окрема митна декларація на проби та зразки товарів не
подається за умови, що відомості про них будуть наведені в
митній декларації, яка подається щодо всіх товарів, які
переміщуються через митний кордон України.
Декларанти або уповноважені ними особи (представники)
мають право ознайомлюватися з результатами проведеного
дослідження (аналізу, експертизи) взятих проб та зразків
товарів та отримувати копії результатів досліджень (аналізів,
експертиз).
Митні органи мають бути ознайомлені з результатами
проведених досліджень (аналізу, експертизи) проб та зразків
товарів, що перебувають під митним контролем, взятих іншими
органами державного контролю, а також декларантами або
уповноваженими ними особам (представниками). Митним органам
також повинні надаватися копії результатів таких досліджень
(аналізів, експертиз).
Митні органи не відшкодовують витрат, понесених
декларантом або уповноваженою ним особою (представником) в
результаті взяття проб та зразків товарів, що перебувають під
митним контролем. Витрати на проведення дослідження (аналізу,
експертизи) проб та зразків товарів, понесені митними органами,
особою, яка має повноваження щодо таких товарів, не
відшкодовуються, крім випадків, коли таке дослідження (аналіз,
експертиза) проводиться з ініціативи зазначеної особи.
Порядок взяття проб та зразків товарів, строк проведення
їх дослідження (аналізу, експертизи), а також розпорядження
ними встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Стаття 102. Подання митним органам актів, складених
підприємствами
Підприємства, що переміщують товари через митний кордон
України, в присутності посадової особи митного органу складають
акти про невідповідність товарів відомостям, зазначеним у
необхідних для здійснення митного контролю документах, про
пошкодження товарів чи їх упаковки або маркування. Зазначені
акти подаються відповідним митним органам.
Форма акта встановлюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.
При переміщенні товарів через митний кордон залізничним
транспортом митному органу замість акта про невідповідність
може подаватись комерційний акт, складений за формами
відповідно до міжнародних угод.
Стаття 103. Мова документів, які подаються для здійснення
митного контролю та митного оформлення
Документи, необхідні для здійснення митного контролю та
митного оформлення товарів, що переміщуються через митний
кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій,
подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою
митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною
мовою, яка є поширеною у світі. Якщо оригінали таких документів
складені іншою мовою, митні органи вимагають їх перекладу на
українську мову тільки у разі, якщо дані, які містяться в них,
є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей,
зазначених у митній декларації. У таких випадках декларант
забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Стаття 104. Завершення митного оформлення
Митне оформлення завершується протягом однієї доби з часу
пред’явлення митному органу товарів і транспортних засобів
комерційного призначення, що підлягають митному оформленню,
подання митної декларації та всіх необхідних документів і
відомостей, за винятком випадків, передбачених статтями 75, 76,
101, 374 і 404 цього Кодексу.
Митне оформлення вважається завершеним після виконання
митних формальностей, визначених митним органом на підставі
цього Кодексу відповідно до заявленого митного режиму.
Товари, зазначені у митній декларації, пропускаються через
митний кордон безпосередньо після здійснення їх митного
оформлення, а у разі застосування заходів, передбачених
статтями 75 і 76 цього Кодексу, – безпосередньо після
завершення цих заходів, за умови, що:
- ці товари не підпадають під дію частини першої статті
505 цього Кодексу;
- митному органу представлено всі документи, необхідні для
здійснення митного контролю та митного оформлення цих товарів;
- декларантом сплачено всі мита та податки або митному
органу надано необхідні гарантії їх сплати.
Якщо митний орган приймає рішення про необхідність взяття
проб чи зразків товарів для проведення їх дослідження (аналізу,
експертизи), ці товари можуть бути пропущені через митний
кордон України до одержання результатів відповідних досліджень
(аналізу, експертизи) за умови, що митному органу представлено
всі необхідні гарантії, а зазначені товари не підпадають під
дію будь-яких заборон чи обмежень.
При виявленні порушення митних правил товари можуть бути
пропущені через митний кордон України до завершення розгляду
справи про таке порушення за умови, що:
такі товари не підлягають конфіскації і не будуть потрібні
надалі в процесі провадження у справі;
декларант сплачує всі мита та податки або представляє
гарантію їх сплати, а також у передбачених цим Кодексом
випадках надає необхідні гарантії сплати штрафу, який може бути
на нього накладено.
Стаття 105. Обов’язки митного органу щодо роз’яснення
вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення
У разі відмови у митному оформленні та пропуску через
митний кордон України товарів митний орган зобов’язаний
видавати письмове рішення із зазначенням причин відмови та
вичерпним роз’ясненням вимог, виконання яких забезпечує
можливість митного оформлення та пропуску цих товарів через
митний кордон України.
ГЛАВА 15. Декларування
Стаття 106. Процедура декларування
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою
формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних
відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх
митного контролю та митного оформлення. Допускається подання
митної декларації електронним способом.
У разі застосування автоматизованого митного оформлення
формат митних декларацій, що подаються електронним способом,
базується на міжнародних стандартах електронного обміну даними,
як це передбачено Рекомендаціями Ради митного співробітництва з
інформаційних технологій.
Умови та порядок застосування форм декларування
визначаються Кабінетом Міністрів України, а перелік відомостей,
необхідних для здійснення митних формальностей, форми митних
декларацій та порядок їх заповнення встановлюється спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі
митної справи.
Перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних
декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є
необхідними для цілей справляння митних платежів, формування
митної статистики, а також для забезпечення правильного
застосування законодавства.
Перелік товарів, що не підлягають обов’язковому письмовому
декларуванню, встановлюється цим Кодексом та іншими актами
законодавства України.
Стаття 107. Тимчасова та неповна декларація
У випадках, коли з причин, що не залежать від декларанта,
визнаних митним органом обґрунтованими, декларант не володіє
всією необхідною для заповнення митної декларації інформацією,
дозволяється подання тимчасової або неповної декларації на ці
товари за умови, що вона містить дані, визнані митним органом
необхідними для випуску товарів, нарахування та сплати митних
платежів, та під зобов’язання про подання повної, та належним
чином заповненої митної декларації,в строк, що визначається
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у
галузі митної справи.
Подання неповної декларації дозволяється також якщо окремі
підтверджуючі документи не можуть бути подані разом з ВМД з
причин, визнаних митним органом обгрунтованими.
В цьому випадку митний орган має упевнитись, що
підтверджуючі документи існують і є дійсними.
Тимчасова декларація розглядається як зобов'язання
декларанта подати повну та належним чином заповнену остаточну
митну декларацію. Форма надання зобов'язання визначаєтьятся
центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.
Неповна декларація має бути подана в тій самій формі, що
і повна декларація.
Відсутня інформація може бути внесена до неповної
декларації або представлена у повній та належним чином
заповненій декларації
Рішення про можливість випуску товарів з наступним
оформленням митних документів у повному обсязі приймається
митним органом на основі результатів аналізу ризиків.
Якщо митний орган реєструє тимчасову або неповну
декларацію на товари, заходи митно-тарифного та нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної діяльності, що застосовуються
до цих товарів, не відрізняються від тих, які застосовувалися б
у разі декларування зазначених товарів у звичайному порядку.
Порядок та умови застосування тимчасової та неповної декларацій
визначаються спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі митної справи.
Випуск товарів не затримується за умови сплати належних
митних платежів або надання необхідних гарантій для
забезпечення їх стягнення.
Стаття 108. Періодична митна декларація
У разі якщо товари регулярно переміщуються через митний
кордон України підприємством, якому надано режим сприяння, на
одних і тих же умовах та підставах, митний орган може дозволити
такому підприємству подавати періодичну митну декларацію.
Періодична декларація подається в кінці періоду, протягом
якого товари переміщувались через митний кордон України. Такий
період складає, як правило, один місяць.
Переміщення товарів через митний кордон України
здійснюється на підставі оформленої митним органом неповної
митної декларації.
Неповна і періодична митні декларації разом мають статус
митної декларації.
При оформленні неповної декларації надається забезпечення
сплати мит та податків.
Порядок та умови застосування періодичної митної
декларації визначаються спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у галузі митної справи.
Стаття 109. Місце декларування
Товари, що переміщуються через митний кордон України,
декларуються митному органу, який здійснює митне оформлення цих
товарів.
Транспортні засоби, що використовуються для переміщення
товарів, декларуються одночасно з цими товарами, за винятком
випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.
Морські, річкові та повітряні судна декларуються митному
органу в порту чи аеропорту прибуття на митну територію України
або в порту чи аеропорту відправлення з митної території
України.
Порожні транспортні засоби та транспортні засоби, які
перевозять пасажирів, декларуються в місці перетину митного
кордону України або в митному органі за місцем розташування
власника транспортного засобу.
Стаття 110. Строки декларування
Митна декларація подається митному органу, який здійснює
митне оформлення, протягом 5 робочих днів з дати доставлення
товарів у митний орган призначення.
Товари, що переміщуються через митний кордон України
громадянами, декларуються митному органу одночасно з
пред’явленням цих товарів.
Порожні транспортні засоби та транспортні засоби, в яких
перевозяться пасажири, у разі в’їзду на митну територію України
декларуються митному органу не пізніше ніж через три години з
моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон
України, а у разі виїзду за межі митної території - не пізніше
ніж за три години до перетинання митного кордону України.
Зазначені строки можуть продовжуватися митними органами на
прохання декларанта у порядку та на умовах, визначених
Кабінетом Міністрів України.
Стаття 111. Прийняття митної декларації
Митна декларація приймається та реєструється митним
органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України
або уповноваженим ним органом.
Подання митної декларації повинно супроводжуватися
наданням митному органу, у тому числі в електронному вигляді,
комерційних супровідних та інших необхідних документів. Перелік
таких документів визначається спеціально уповноваженим ним
органом виконавчої влади в галузі митної справи.
З метою визначення правильності заповнення поданої митної
декларації та відповідності доданих до неї документів
установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної
декларації.
Митна декларація приймається митним органом, якщо її
перевіркою встановлено, що вона містить всі необхідні відомості
і до неї додано всі необхідні документи. Факт прийняття
декларації засвідчується посадовою особою митного органу, що її
прийняла, шляхом проставлення на ній відбитку відповідного
митного забезпечення та інших відміток (номеру декларації, дати
та часу її прийняття тощо).
У випадках, коли з причин, визнаних митним органом
обґрунтованими, окремі підтверджуючі документи не можуть бути
представлені разом з декларацією на товари, дозволяється
подання таких документів протягом часу, що визначається
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у
галузі митної справи.
З моменту прийняття митної декларації вона є документом,
що засвідчує факти, які мають юридичне значення.
Митний орган не має права відмовити в прийнятті митної
декларації, якщо декларантом виконано всі умови, встановлені
цим Кодексом.
Відмова митного органу в прийнятті митної декларації
повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути
письмово повідомлено декларанту.
Стаття 112. Декларанти
Декларантами, при дотриманні умови, передбаченої частиною
третьою цієї статті, мають право виступати:
1) при переміщенні товарів через митний кордон України або
при зміні митного режиму щодо товарів на підставі
зовнішньоекономічної угоди, укладеної резидентом – резидент,
яким або від імені якого укладено цю угоду;
2) в інших випадках – особа, яка відповідно до
законодавства України має право вчиняти щодо товарів юридично
значущі дії від свого імені.
Декларантами можуть бути тільки резиденти, за винятком
випадків переміщення через митний кордон України:
громадянами – особистих речей, транспортних засобів
особистого користування та інших товарів для особистих,
сімейних та інших потреб, не пов’язаних зі здійсненням
підприємницької діяльності;
особами, які мають пільги згідно зі статтями 409 – 412,
414 – 416 цього Кодексу – товарів, у зв’язку з увезенням яких
на митну територію України та вивезенням їх за межі цієї
території такі пільги надаються;
представництвами іноземних фірм – товарів, що не
підлягають відчуженню та призначені для службового користування
цих представництв при декларуванні у митні режими тимчасового
ввезення, реекспорту, транзиту, а також імпорту щодо товарів,
увезених для власних потреб таких представництв;
іноземними перевізниками – товарів і транспортних засобів
комерційного призначення у режимі міжнародного митного
транзиту;
інших випадків, коли нерезидент має право розпоряджатися
товарами на митній території не в рамках зовнішньоекономічної
угоди, однією зі сторін якої є резидент.
Підприємства можуть бути декларантами за умови перебування
їх на обліку в митних органах України.
Громадяни можуть бути декларантами після досягнення ними
16-річного віку.
Декларант може здійснювати декларування товарів самостійно
або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від
свого імені.
Декларування товарів, що належать громадянам, також можуть
здійснювати громадяни, уповноважені на це власниками зазначених
товарів нотаріально посвідченими дорученнями.
Стаття 113. Обов’язки, права та відповідальність
декларанта
Декларант зобов’язаний:
здійснити декларування товарів відповідно до порядку,
встановленого цим Кодексом;
на вимогу митного органу пред’явити товари для митного
контролю і митного оформлення;
надати митному органу передбачені законодавством документи
і відомості, необхідні для виконання митних формальностей;
сплатити митні платежі.
Перед подачею декларації декларант має право на умовах,
визначених митним органом, здійснювати огляд товарів, брати їх
проби та зразки.
У разі вчинення порушення митних правил декларант несе
відповідальність, передбачену цим Кодексом.
Особа, уповноважена на декларування товарів, від імені
декларанта, має такі самі обов’язки, права і несе таку саму
відповідальність, як і декларант.
Стаття 114. Попередня митна декларація
До ввезення товарів на митну територію України декларантом
може подаватися до відповідного митного органу попередня митна
декларація.
Подання попередньої митної декларації при ввезенні на
митну територію України підакцизних товарів є обов’язковим.
Перелік товарів, порядок подання попередньої митної
декларації, її форма та перелік відомостей, що зазначаються у
ній, встановлюються спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі митної справи відповідно до
вимог цього Кодексу.
Стаття 115. Зміна, відкликання та анулювання митної
декларації
З дозволу митного органу відомості, зазначені в митній
декларації, можуть бути змінені декларантом, а митна декларація
відкликана.
Внесення змін до митної декларації, прийнятої митним
органом, як правило, допускається лише до початку перевірки
цієї декларації чи перевірки товарів митним органом. Внесення
змін до митної декларації після початку такої перевірки
допускається лише з причин, визнаних митним органом
обґрунтованими, і лише до завершення митного оформлення товарів
відповідно до заявленого митного режиму. Зміни повинні
стосуватися лише товарів, зазначених у митній декларації.
Внесення до митної декларації змін, якi мають істотне
значення для застосування процедур митного контролю щодо
товарів i транспортних засобів або впливають на умови
оподаткування товарів чи застосування до них заходів
нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності,
здійснюється шляхом подання митному органові нової митної
декларації.
Відкликання митної декларації та звернення до митного
органу з проханням про застосування щодо зазначених у ній
товарів іншого митного режиму допускається до того, як митне
оформлення цих товарів завершено, та за умови, що причини цього
визнано митним органом обґрунтованими.
Митна декларація може бути анульована протягом трьох років
з дня її оформлення на підставі письмової заяви резидента –
сторони зовнішньоекономічного договору чи особи, уповноваженої
цим резидентом, та дозволу митного органу або на підставі
рішення митного органу. Випадки та умови, коли митна декларація
може бути анульована, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Дозвіл на внесення змін, відкликання, анулювання митної
декларації надається або рішення про анулювання митної
декларації приймається начальником митного органу чи
вповноваженою ним особою.
Порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання
та анулювання, визначається спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.
Після відкликання або анулювання митної декларації товари,
що в ній задекларовані, можуть бути видані з-під митного
контролю за заявою їх власника або вповноваженої ним особи,
якщо до початку митного оформлення цих товарів вони перебували
у вільному обігу на митній території України, або бути
задекларовані до обраного митного режиму.
Посадові особи митних органів не мають права заповнювати
митну декларацію, змінювати відомості, зазначені в митній
декларації, за винятком внесення до неї відомостей, що належать
до компетенції митних органів.
У разі виявлення порушень митних правил щодо
задекларованих у митній декларації товарів відкликання,
внесення змін та анулювання цієї декларації до закінчення
провадження у відповідних справах забороняються.
РОЗДІЛ IV. ПЕРЕМІЩЕННЯ ТА ПРОПУСК ТОВАРІВ
ЧЕРЕЗ МИТНИЙ КОРДОН УКРАЇНИ
ГЛАВА 16. Попередні операції
Стаття 116. Мета виконання попередніх операції
Попередні операції покликані сприяти прискоренню митного
оформлення товарів, а також здійсненню митних формальностей.
Умови та порядок виконання попередніх операцій не залежать
від країни походження товарів або країни їх відправлення.
Стаття 117. Подання документів митним органам у пунктах
пропуску через державний кордон України
Якщо митне оформлення товарів у повному обсязі відповідно
до їх митного режиму здійснюється не в місці перетинання
митного кордону, митному органу у пункті пропуску через
державний кордон України подаються транспортні, комерційні та
інші супровідні документи, що містять відомості про товари,
достатні для їх розпізнання та необхідні для прийняття рішення
про можливість їх пропуску через митний кордон України.
Стаття 118. Повідомлення митних органів про намір ввезти
товари на митну територію України та про намір вивезти товари
за межі митної території України
У разі ввезення товарів на митну територію України у
випадках, передбачених цим Кодексом, власник товарів або
уповноважена ним особа заздалегідь повідомляє відповідний
митний орган про намір ввезти ці товари.
У разі вивезення товарів за межі митної території України
власник товарів або уповноважена ним особа попередньо
повідомляє відповідний митний орган про намір вивезти ці
товари. Митний орган визначає час і місце доставки зазначених
товарів для здійснення митного контролю та митного оформлення.
Порядок повідомлення митного органу про намір ввезти
товари на митну територію України або вивезти товари з цієї
території, а також перелік товарів про які власник товарів або
уповноважена ним особа попередньо повідомляє відповідний митний
орган про намір їх вивезення встановлюється спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі
митної справи.
Положення цієї статті не застосовуються до морських,
річкових та повітряних суден, які під час перебування на митній
території України не роблять зупинок в портах чи аеропортах,
розташованих на цій території.
Стаття 119. Доставка товарів та документів у місце,
визначене митним органом
Після подання зазначеного у статті 118 цього Кодексу
повідомлення власник товарів або уповноважена ним особа
зобов'язані доставити товари та документи на них без будь-якої
зміни їх стану у визначене митним органом місце і забезпечити
перебування їх у цьому місці до прибуття посадових осіб митного
органу.
Доставка товарів та документів на них повинна бути
здійснена в строк, визначений митним органом у межах звичайних
строків доставки, виходячи з можливостей транспортного засобу,
встановленого маршруту та інших умов перевезення.
Товари та транспортні засоби, якими вони перевозяться,
після прибуття у місце доставки розміщуються у зонах митного
контролю.
У місці доставки товари і транспортні засоби
пред'являються, а документи на них передаються митному органу.
Заява про пред'явлення товарів і транспортних засобів для
митного контролю та передання документів на них мають бути
зроблені у мінімально можливий строк після їх прибуття, а у
разі прибуття поза робочим часом, встановленим для митного
органу, - у мінімально можливий строк після початку роботи
цього органу.
Зміна місця стоянки транспортного засобу, вивантаження,
перевантаження товарів, розпакування, пакування чи
перепакування товарів, зміна, вилучення чи пошкодження засобів
ідентифікації допускаються лише з дозволу митного органу.
Усі додаткові витрати, понесені власником товарів або
уповноваженою ним особою внаслідок дій чи обставин,
передбачених цією статтею, митними органами не відшкодовуються.
ГЛАВА 17. Переміщення товарів через митний кордон України
Стаття 120. Пункти пропуску через державний кордон
України, через які переміщуються товари
Переміщення товарів через митний кордон України
здійснюється через пункти пропуску через державний України,
перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України
відповідно до міжнародних договорів України, укладених в
установленому законом порядку.
Переміщення окремих видів товарів через митний кордон
України може здійснюватися у спеціально визначених пунктах
пропуску через державний кордон України. Перелік таких пунктів
пропуску затверджується спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у галузі митної справи.
Стаття 121. Заборона щодо переміщення окремих товарів
через митний кордон України
Не можуть бути пропущені через митний кордон України:
1) товари, що можуть завдати шкоди здоров’ю або
загрожувати життю населення та тваринному світу чи призвести до
заподіяння шкоди довкіллю;
2) літературні та художні твори, поліграфічна та інша
друкована продукція, кіно-, фото-, аудіо- та відеоматеріали, що
пропагують війну, жорстокість, порнографію, расову, етнічну або
релігійну ворожнечу, закликають до насильницького повалення
конституційного ладу в Україні;
3) товари, на пропуск яких потрібні дозволи інших
державних органів, без наявності цих дозволів;
4) товари, щодо яких митним органом не було надано дозволу
на переміщення їх через митний кордон;
5) товари, які переміщуються через митний кордон України з
порушенням вимог цього Кодексу та інших законів України, за
винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Інші заборони щодо вивезення з України та/або ввезення в
Україну, в тому числі з метою транзиту через її територію,
установлюються законами України.
Стаття 122. Обмеження щодо переміщення окремих товарів
через митний кордон України
У випадках, передбачених законом, на окремі товари
запроваджуються обмеження у разі їх переміщення через митний
кордон України. Пропуск таких товарів через митний кордон
України здійснюється на підставі дозволів уповноважених органів
державної влади, що виконують відповідні контрольні функції.
Переліки товарів (із зазначенням їх опису та коду згідно з
УКТЗЕД), переміщення яких через митний кордон України
здійснюється на підставі дозволів органів державної влади, а
також порядок видачі таких дозволів затверджуються Кабінетом
Міністрів України. Пропозиції щодо унесення змін та доповнень
до зазначених переліків подаються до Кабінету Міністрів України
органами державної влади, уповноваженими здійснювати відповідні
контрольні функції. Органи державної влади, уповноважені
видавати дозволи на переміщення окремих видів товарів через
митний кордон України, визначаються Кабінетом Міністрів
України.
Обмеження щодо ввезення на митну території України та
вивезення за межі митної території України валютних цінностей,
а також порядок переміщення їх через митний кордон України
встановлюються Національним банком України.
Стаття 123. Компетенція митних органів щодо здійснення
контролю за переміщенням культурних цінностей через митний
кордон України
Митні органи здійснюють контроль за переміщенням
культурних цінностей через митний кордон України у взаємодії зі
спеціально уповноваженим державним органом по контролю за
переміщенням культурних цінностей через державний кордон
України та спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері архівної справи і діловодства в
порядку, встановленому законом.
РОЗДІЛ V. МИТНІ ФОРМАЛЬНОСТІ ПРИ ПЕРЕМІЩЕННІ
ТОВАРІВ ЧЕРЕЗ МИТНИЙ КОРДОН УКРАЇНИ РІЗНИМИ
ВИДАМИ ТРАНСПОРТУ
ГЛАВА 19. Загальні положення
Стаття 124. Засоби та способи переміщення товарів
Переміщення товарів через митний кордон України
здійснюється засобами авіаційного, водного, автомобільного,
залізничного, трубопровідного транспорту, а також лініями
електропередачі.
Залежно від наявності перевізника, відправника,
одержувача, а також договору на перевезення товари
переміщуються у:
1) вантажних відправленнях;
2) супроводжуваному багажі;
3) несупроводжуваному багажі;
4) ручній поклажі;
5) міжнародних поштових відправленнях;
6) міжнародних експрес-відправленнях.
Стаття 125. Митні формальності на транспорті
Транспортні засоби, якими переміщуються пасажирів та/або
товарів через митний кордон України, підлягають митному
контролю та митному оформленню.
Митні формальності, що здійснюються під час митного
контролю та митного оформлення транспортних засобів, якими
переміщуються пасажири та/або товари через митний кордон
України, мають уніфікований характер і не залежать від країни
реєстрації або країни – власника транспортного засобу, країни,
з якої прибув цей транспортний засіб, або країни, куди він
прямує, крім випадків, передбачених міжнародними договорами
України, укладеними в установленому законом порядку, та
відповідними міжнародними актами, в частині застосування
санкцій та обмежень у торгівлі з окремими країнами.
Стаття 126. Взаємодія в оформленні міжнародних перевезень
товарів
Митний контроль за міжнародними перевезеннями товарів
здійснюється митними органами у взаємодії з іншими відповідними
контрольними службами за спільними технологічними схемами з
визначенням часу та послідовності виконання кожною службою
своїх безпосередніх обов’язків.
Розклад руху транспортних засобів через митний кордон
України затверджується центральним органом виконавчої влади в
галузі транспорту за погодженням зі спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи та
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у
справах охорони державного кордону України.
Зазначені у частині першій цієї статті технологічні схеми
розробляються на основі затверджених уповноваженими
центральними органами виконавчої влади в галузі митної справи,
охорони державного кордону та транспорту типових технологічних
схем пропуску автомобільних, водних, залізничних та повітряних
транспортних засобів через державний кордон України і
затверджуються керівниками відповідних митних органів, органів
охорони державного кордону України та органів центрального
органу виконавчої влади в галузі транспорту або підприємств, що
належать до сфери його управління, за погодженням з керівниками
інших відповідних контрольних служб.
Стаття 127. Сприяння посадовим особам митних органів у
здійсненні митних формальностей
З метою прискорення здійснення митних формальностей під
час переміщення транспортних засобів через митний кордон
України працівники водного, повітряного, автомобільного та
залізничного транспорту сприяють посадовим особам митних
органів у виконанні ними своїх службових обов’язків.
Стаття 128. Службові приміщення митних органів у портах,
міжнародних аеропортах і на прикордонних залізничних станціях
Адміністрація морських і річкових портів, міжнародних
аеропортів, прикордонних залізничних станцій на договірних
засадах забезпечує митні органи необхідними службовими
приміщеннями, обладнанням, засобами зв’язку та створює належні
умови для здійснення ними митних формальностей.
Перелік приміщень та вимоги до них визначаються спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі
митної справи і центральним органом виконавчої влади в галузі
транспорту України відповідно до обсягу та характеру
міжнародних перевезень.
Стаття 129. Реєстрація транспортних засобів комерційного
призначення, увезених на митну територію України
Реєстрація транспортних засобів комерційного призначення,
увезених на митну територію України, здійснюється відповідними
реєстраційними органами лише на підставі належним чином
оформлених документів, виданих митним органом, що здійснив
пропуск цих транспортних засобів через митний кордон України.
Стаття 130. Пропуск спеціального обладнання, що ввозиться
(вивозиться) разом з транспортними засобами комерційного
призначення.
Спеціальне обладнання, призначене для навантаження,
вивантаження, захисту і зберігання вантажу, яке переміщується
разом з транспортним засобом комерційного призначення через
митний кордон України, підлягає пропуску у тому ж порядку, що і
транспортний засіб, за умови використання такого обладнання за
призначенням та зворотного вивезення (ввезення) разом з цим
транспортним засобом.
Стаття 131. Пропуск запасних частин та обладнання для
ремонту транспортних засобів
Запасні частини та обладнання, призначені для використання
в процесі ремонту чи технічного обслуговування транспортних
засобів, тимчасово ввезених на митну територію України або
тимчасово вивезених з неї, можуть ввозитися (вивозитися) під
зобов’язання про їх зворотне вивезення (ввезення) без
справляння мит та податків та без застосування до них заходів
нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Митний
орган, що здійснює пропуск таких запасних частин та обладнання,
може застосовувати заходи гарантування, передбачені цим
Кодексом.
Замінені запасні частини та обладнання можуть не
вивозитися за межі митної території України (не ввозитися на
неї), а з дозволу митного органу:
бути пред’явлені митному органу та оформлені для вільного
обігу на митній території України (за її межами);
бути знищені під контролем митного органу.
Стаття 132. Тимчасовий пропуск транспортних засобів
комерційного призначення на митну територію України
Транспортні засоби комерційного призначення, що
використовуються для переміщення товарів та пасажирів через
митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну
територію України без справляння мит та податків та без
застосування заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.
Тимчасово ввезені на митну територію України транспортні
засоби підлягають вивезенню без внесення в їх конструкцію будь-
яких змін (без урахування природного зношення, витрати пально-
мастильних матеріалів та необхідного ремонту).
Тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного
призначення на територію України допускається за умови, що такі
транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх
перевезень на митній території України,
Стаття 133. Товари, помилково ввезені на митну територію
України
Товари можуть вважатися помилково ввезеними на митну
територію України, якщо перевізником або одержувачем буде
доведено, що ввезення цих товарів не є результатом навмисних
дій чи грубої недбалості.
Помилково ввезеними на митну територію України не можуть
вважатися товари, умови та підстави ввезення яких були змінені
після перетинання ними митного кордону України.
ГЛАВА 20. Митні формальності на морському і річковому
транспорті
Стаття 134. Місця здійснення митних формальностей
Митні органи здійснюють митні формальності в зонах митного
контролю на території морських та річкових портів, а також в
акваторії портів, відкритих для міжнародних перевезень.
Стаття 135. Зони митного контролю в морських та річкових
портах
Зони митного контролю в морських та річкових портах
розташовуються в межах, відведених адміністрацією цих портів,
територій та акваторій.
Порядок створення та функціонування зон митного контролю у
морських та річкових портах визначається Кабінетом Міністрів
України.
Стаття 136. Тривалість митного контролю
Судно закордонного плавання протягом усього часу стоянки в
порту перебуває під митним контролем. Митний орган має право в
цей період здійснювати огляд і переогляд судна, пломбування та
опечатування його окремих трюмів і приміщень, де знаходяться
товари, підстави для ввезення на митну територію України,
вивезення за межі митної території України чи транзит через
територію України яких відсутні.
Стаття 137. Строк митного оформлення суден закордонного
плавання
Залежно від водотоннажності і призначення суден
закордонного плавання їх митне оформлення проводиться в строк,
який визначається керівником митного органу за погодженням з
керівником відповідного органу охорони державного кордону
України та іншими контрольними службами.
Митне оформлення суден закордонного плавання здійснюється
цілодобово у порядку їх прибуття.
Стаття 138. Розміщення об'єктів митного контролю у водному
сполученні
Райони розвантаження та завантаження суден закордонного
плавання, посадки та висадки пасажирів цих суден, а також місця
стоянки суден для здійснення митного контролю визначаються
адміністрацією порту з урахуванням функціональної і
технологічної діяльності порту та за поданням митного органу,
погодженим з органом охорони державного кордону України.
Зміна місця стоянки суден визначається адміністрацією
порту з повідомленням відповідного митного органу та органу
охорони державного кордону України.
Стаття 139. Митний контроль у разі виникнення особливих
обставин
Якщо судно закордонного плавання внаслідок аварії,
стихійного лиха або інших обставин, що мають характер
непереборної сили, не в змозі досягти одного з місць здійснення
митного контролю на митній території України, вивантаження з
нього товарів допускається в місцях, де немає митних органів. У
таких випадках капітан судна повинен вжити всіх необхідних
заходів для забезпечення зберігання цих товарів та пред'явлення
їх найближчому митному органу.
Стаття 140. Митний контроль за вантажними операціями у
водному сполученні
Вивантаження товарів із суден закордонного плавання та
завантаження товарів на зазначені судна здійснюються з дозволу
митного органу та під його контролем згідно з
товаросупровідними документами, передбаченими законодавством
України. Пропуск через митний кордон України товарів, що
перевозяться в міжнародному водному сполученні, здійснюється на
підставі оформлених митних декларацій.
Стаття 141. Митний контроль суден закордонного плавання,
що прибувають на митну територію України на нетривалий час
Судно закордонного плавання, яке заходить у відкритий для
міжнародних водних перевезень порт для поповнення запасів води,
палива, продовольства, проведення термінових ремонтних робіт на
строк до трьох діб, митному оформленню не підлягає, але
перебуває під митним контролем до його відправлення.
Товари, які завантажуються на це судно, підлягають митному
оформленню на загальних підставах.
Стаття 142. Митне оформлення рибної продукції, виробленої
українськими суднами в межах Азово-Чорноморського басейну
Митне оформлення рибної продукції, виробленої українськими
суднами в межах Азово-Чорноморського басейну, здійснюється з
поданням митної декларації. Оподаткування зазначеної продукції
здійснюється відповідно до законів України.
Стаття 143. Митне оформлення українських суден,
побудованих чи придбаних за кордоном або проданих за кордон
Митне оформлення придбаного або побудованого резидентом за
межами митної території України судна здійснюється після
набуття резидентом права власності на таке судно в режимі
імпорту під час його першого заходу в один з українських
портів.
Митне оформлення придбаного нерезидентом на митній
території України судна здійснюється в режимі експорту, якщо
таке судно вивозиться за межі митної території України, або в
режимі тимчасового ввезення, якщо таке судно використовується
на митній території України.
Стаття 144. Дозвіл митного органу на відправлення судна
закордонного плавання
Органи управління портом не дозволяють капітанові судна
закордонного плавання виходити з акваторії порту без відмітки
митного органу на відповідному судновому документі.
Для тимчасового відходу судна із порту у зв'язку з дією
непереборної сили, стихійним лихом, а також з метою рятування
людей дозвіл митного органу не обов'язковий.
Стаття 145. Митний контроль за переміщенням товарів через
борти іноземних військових кораблів
Товари, що переміщуються через борти іноземних військових
кораблів на митну територію України або у зворотному напрямку,
підлягають митному контролю та митному оформленню.
ГЛАВА 21. Митні формальності на авіатранспорті
Стаття 146. Місця здійснення митних формальностей
Митні органи здійснюють митні формальності в зонах митного
контролю на території аеропортів (аеродромів), які відкриті для
міжнародних польотів.
В окремих випадках, перелік яких визначається Кабінетом
Міністрів України, або у разі вимушеної посадки повітряного
судна митні формальності можуть здійснюватись відповідно до
законодавства в інших аеропортах та поза місцем розташування
митних органів.
Стаття 147. Документи для контролю за повітряним судном
Командир повітряного судна зобов’язаний подати для
здійснення митного контролю такі документи:
1) генеральну декларацію;
2) документи про поштові відправлення, товари та
товаросупровідні документи;
3) інші документи, передбачені цим Кодексом, іншими
законами України, а також міжнародними договорами України,
укладеними в установленому законом порядку.
Дозвіл митного органу на вивантаження товарів з
повітряного судна або завантаження товарів на нього надається
після перевірки поданих документів та встановлення їх
відповідності вимогам цього Кодексу.
Стаття 148. Вимушена посадка
Командир повітряного судна, який здійснив вимушену посадку
за межами міжнародного аеропорту, зобов’язаний вжити необхідних
заходів для забезпечення збереження товарів, які підлягають
митному контролю, та протягом доби повідомити найближчий
міжнародний аеропорт про місце посадки судна.
Адміністрація міжнародного аеропорту після одержання
такого повідомлення зобов’язана забезпечити перевезення
посадових осіб митного органу до місця посадки судна або
доставити пасажирів, екіпаж, а також товари, що підлягають
митному контролю, до митного органу.
Стаття 149. Пропуск товарів, що перевозяться транзитними
авіапасажирами
Товари, що перевозяться транзитними авіапасажирами (за
винятком товарів, заборонених до транзиту), не підлягають
обкладенню митами та податками та безперешкодно переміщуються в
межах зони митного контролю міжнародного аеропорту.
Стаття 150. Взаємодія в оформленні авіаперевезень
Митний контроль за міжнародними авіаперевезеннями
здійснюється митним органом міжнародного аеропорту у взаємодії
з контрольними та іншими службами, що беруть участь в
оформленні міжнародних повітряних суден та їх екіпажів,
вантажів, пасажирів та багажу.
Спільні технологічні схеми оформлення міжнародних
авіаперевезень та розподіл обов’язків під час їх здійснення
затверджуються керівниками авіапідприємства, митного органу та
органу охорони державного кордону України.
У спільних технологічних схемах визначаються місце, строк
та послідовність оформлення кожною службою міжнародних
авіаперевезень.
Стаття 151. Пільговий режим митного контролю повітряного
судна
Митний контроль та митне оформлення повітряного судна, яке
перевозить офіційні державні делегації, здійснюються без
митного огляду.
Підставою для застосування пільгового режиму митного
контролю є подання митному органу офіційного повідомлення
Міністерства закордонних справ України.
ГЛАВА 22. Митні формальності на залізничному транспорті
Стаття 152. Митні формальності в пунктах пропуску
залізничного рухомого складу через державний кордон України
У зонах митного контролю пунктів пропуску залізничного
транспорту на державному кордоні України здійснюються перевірка
документів, огляд залізничного рухомого складу, а також інші
митні формальності, передбачені цим Кодексом.
Розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та
інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та
митного оформлення товарів, проводяться підприємствами
залізниці за свій рахунок.
Стаття 153. Проведення митного контролю на залізничному
транспорті
Порядок та строки проведення митного контролю на
залізничному транспорті визначаються спільними технологічними
схемами, які затверджуються начальниками залізниць, керівниками
митних органів та органів охорони державного кордону України.
З метою вивільнення транспортних засобів у разі не
здійснення у триденний строк митного оформлення товарів і
транспортних засобів комерційного призначення, які доставлені
перевізником на станцію призначення (митницю призначення),
перевізник може розмістити ці товари на склад тимчасового
зберігання відкритого типу.
Стаття 154. Документи для митного контролю товарів, що
перевозяться залізничним транспортом
При надходженні до митного контролю товарів, що
перевозяться залізничним транспортом, працівники залізничної
станції подають до митного органу:
1) передатну відомість (багажний список);
2) залізничні накладні;
3) інші документи, передбачені цим Кодексом, міжнародними
договорами України, укладеними в установленому законом порядку,
та іншими законами України.
Стаття 155. Відповідальність за доставку товарів до
митного органу призначення
Залізниця несе відповідальність за втрату чи неналежну
доставку товарів, що перебувають під митним контролем, до
митного органу призначення.
Стаття 156. Місце здійснення митних формальності у
міжнародному залізничному сполученні
Митний контроль товарів у міжнародному залізничному
сполученні здійснюється в зонах митного контролю. Пасажири
поїздів міжнародного сполучення можуть проходити митний
контроль також в інших місцях, визначених уздовж маршруту руху
поїзда за погодженням між спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі митної справи, спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах
охорони державного кордону України та центральним органом
виконавчої влади в галузі транспорту.
З метою запобігання порушенню розкладу руху поїздів митний
контроль може здійснюватися поза пунктами пропуску через
державний кордон або в місцях, визначених керівником митного
органу за погодженням з керівниками залізничної станції та
органу охорони державного кордону України.
У виняткових випадках, перелік яких визначається
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в
галузі митної справи, на вимогу митного органу окремі вагони,
локомотиви, інші елементи рухомого складу для здійснення
митного контролю можуть бути виключені зі складу поїзда, якщо
проведення такого контролю у складі поїзда неможливе.
Відправлення залізничних транспортних засобів з місць
стоянки здійснюється з дозволу митного органу та органу охорони
державного кордону України.
ГЛАВА 23. Митні формальності щодо припасів
Стаття 157. Загальні положення
Під припасами розуміються:
а) товари, призначені для споживання пасажирами та членами
екіпажів (бригад) на борту транспортних засобів, незалежно від
того, продаються ці товари чи ні; та
товари, необхідні для експлуатації та технічного
обслуговування транспортних засобів на шляху прямування та у
пунктах проміжних стоянок чи зупинок (у тому числі паливно-
мастильні матеріали), за винятком запасних частин та
устаткування,
які знаходяться у транспортних засобах на момент прибуття
на митну територію України або які доставляються на них під час
перебування на цій території;
б) товари, які призначаються для продажу на винос
пасажирам та членам екіпажів (бригад) транспортних засобів і
знаходяться у цих транспортних засобах на момент прибуття на
митну територію України або доставляються на них під час
перебування на цій території.
Припаси переміщуються через митний кордон України без
застосування до них заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.
Стаття 158. Умови звільнення від оподаткування припасів,
що ввозяться на митну територію України
Припаси, які ввозяться на митну територію України
морськими, річковими та повітряними суднами, звільняються від
оподаткування за умови, що вони залишаються на борту цих суден.
Припаси, які ввозяться на митну територію України засобами
залізничного та автомобільного транспорту, що здійснюють
міжнародні перевезення пасажирів та вантажів, і призначені для
споживання особами, які перебувають на борту цих транспортних
засобів, звільняються від оподаткування за умови, що:
вони придбані тільки в країнах, територію яких перетинав
відповідний транспортний засіб;
всі належні податки стосовно них сплачено в країнах, де
вони були придбані.
Припаси, необхідні для експлуатації та технічного
обслуговування транспортних засобів, які прибувають на митну
територію України, звільняються від оподаткування за умови, що
вони залишаються на борту цих транспортних засобів під час їх
перебування на цій території.
Стаття 159. Декларування припасів, що ввозяться на митну
територію України
Декларування припасів, що ввозяться на митну територію
України, здійснюється у спрощеному порядку за процедурою, що
визначається спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі митної справи.
Інформація, яка зазначається у декларації на припаси, що
ввозяться на митну територію України, обмежується мінімумом
відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю.
Допускається використання замість декларації на припаси
облікових документів про рух товарів у вагонах-ресторанах, кафе-
барах тощо.
У декларації на припаси, яка подається під час прибуття
транспортного засобу на митну територію України, повинна
враховуватися кількість припасів, які видаються з дозволу
митного органу з числа припасів, що знаходяться на борту цього
засобу, при цьому окрема декларація на зазначену кількість
припасів не подається.
У будь-якій декларації на припаси зазначається кількість
припасів, доставлених на транспортний засіб під час його
перебування на митній території України.
Окрема декларація на припаси, які залишаються на борту
транспортного засобу, не подається.
Стаття 160. Видача припасів
Митні органи повинні дозволяти видачу припасів, увезених
на митну територію України морським (річковим) судном, або
доставлених на це судно під час його перебування на митній
території України, для споживання пасажирами та членами екіпажу
під час перебування зазначеного судна на митній території
України з урахуванням кількості пасажирів і членів екіпажу, а
також тривалості перебування судна на цій території.
Митні органи повинні дозволяти видачу припасів, увезених
на митну територію України морським (річковим) судном або
доставлених на борт цього судна під час його перебування на
митній території України, для споживання членами екіпажу
зазначеного судна під час його ремонту у доці або на верфі за
умови, що тривалість перебування цього судна у доці або на
верфі визнано обґрунтованою.
У разі, якщо повітряне судно має зробити посадку в одному
чи кількох аеропортах на митній території України, митні органи
повинні дозволяти видачу припасів, які знаходяться на борту,
або доставлені на борт під час перебування цього судна на
митній території України, для споживання під час стоянки
повітряного судна в таких проміжних аеропортах та під час
перельоту між ними.
Стаття 161. Інші операції з припасами
Припаси, увезені на митну територію України засобами
водного, авіаційного та залізничного транспорту, дозволяється:
a) випускати для вільного обігу на митній території
України або поміщати в інший митний режим за умови дотримання
вимог цього Кодексу та інших актів законодавства;
б) перевантажувати з попереднього дозволу митного органу
на інші засоби відповідно водного, авіаційного та залізничного
транспорту, що виконують міжнародні рейси.
Стаття 162. Забезпечення схоронності припасів
Перевізники зобов’язані вживати необхідних заходів для
запобігання будь-якому недозволеному використанню припасів.
Митні органи з метою забезпечення схоронності припасів
можуть у разі потреби накладати на них митне забезпечення.
У випадках, визначених спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у галузі митної справи,
митні органи вправі вимагати вилучення припасів з транспортних
засобів, які здійснюють міжнародні перевезення, для зберігання
їх в іншому місці під час перебування цих транспортних засобів
на митній території України.
Стаття 163. Декларування припасів, що вивозяться за межі
митної території України
Під час відбуття транспортного засобу з митної території
України окрема декларація на припаси не вимагається.
Коли митний орган вимагає декларацію на припаси,
завантажені на транспортний засіб, який відбуває з митної
території України, інформація, що зазначається у такій
декларації, обмежується мінімумом відомостей, необхідних для
здійснення митного контролю зазначених припасів.
Стаття 164. Обмеження щодо пропуску алкогольних напоїв та
тютюнових виробів через митний кордон України на борту
транспортного засобу
На борту транспортного засобу, що здійснює міжнародний
рейс і прибуває на митну територію України або відбуває з неї,
дозволяється ввозити та вивозити для споживання особами, які
перебувають на його борту, алкогольні напої та тютюнові вироби
з розрахунку споживання однією особою на добу за нормами, що
встановлюються Кабінетом Міністрів України.
ГЛАВА 24. Митні формальності на автомобільному транспорті
Стаття 165. Документи, необхідні для митного контролю
автотранспортних засобів
Особи, які здійснюють перевезення пасажирів і товарів
через митний кордон України автомобільним транспортом, повинні
мати відповідні документи, передбачені цим Кодексом, іншими
законами України та міжнародними договорами, укладеними в
установленому законом порядку.
Стаття 166. Обов'язки та права осіб, що переміщують товари
під митним контролем автомобільним транспортом
Особи, що переміщують товари під митним контролем
автомобільним транспортом, зобов'язані:
1) протягом строку, встановленого митним органом,
доставити товари за місцем призначення із збереженням митних
забезпечень;
2) не розпочинати вивантаження чи перевантаження товарів
без дозволу митного органу;
3) пред’явити митному органу необхідні для здійснення
митного контролю і митного оформлення документи;
4) у невідкладних випадках за свій рахунок здійснювати
вивантаження, навантаження, розпакування та упакування товарів
і пред'являти їх до митного контролю.
З метою вивільнення транспортних засобів у разі не
здійснення у триденний строк митного оформлення товарів і
транспортних засобів комерційного призначення, які доставлені
перевізником в місце прибуття, перевізник може розмістити ці
товари на склад тимчасового зберігання відкритого типу.
Стаття 167. Порядок митного оформлення автотранспортних
засобів комерційного призначення, які перевозять товари через
митний кордон України
Автотранспортний засіб комерційного призначення, що
використовується для переміщення товарів через митний кордон
України, не потребує окремої митної декларації, якщо під час
такого переміщення декларуються товари, які перевозяться цим
автотранспортним засобом.
Відомості про автотранспортний засіб комерційного
призначення, що перевозить товари, вносяться до митної
декларації, якою оформлено ці вантажі, книжки МДП, передбаченої
Митною конвенцією про міжнародне перевезення вантажів із
застосуванням книжки МДП 1975 року (Конвенцією МДП 1975 року),
товарно-транспортних накладних, дорожнього листа, провізних та
інших супровідних документів, передбачених законодавством.
ГЛАВА 25. Митні формальності на трубопровідному транспорті
та лініях електропередачі
Стаття 168. Порядок здійснення митного контролю товарів,
що переміщуються трубопровідним транспортом та лініями
електропередачі
Митний контроль товарів, що переміщуються через митний
кордон України трубопровідним транспортом та лініями
електропередачі, у тому числі з метою транзиту через митну
територію України, здійснюється в місцях митного контролю, які
визначаються Кабінетом Міністрів України.
Порядок та строки митного контролю та митного оформлення
товарів, що переміщуються трубопровідним транспортом та лініями
електропередачі, а також строки сплати мит та податків
визначаються Кабінетом Міністрів України виходячи з
особливостей їх переміщення через митний кордон України.
Стаття 169. Документи, необхідні для митного оформлення
товарів, що переміщуються трубопровідним транспортом, та
електроенергії
Переліки документів, необхідних для митного оформлення
товарів, що переміщуються трубопровідним транспортом, та
електроенергії визначаються Кабінетом Міністрів України.
ГЛАВА 26. Переміщення товарів через митний кордон України
у міжнародних поштових та експрес-відправленнях
Стаття 170. Загальні правила переміщення міжнародних
поштових та експрес-відправлень через митний кордон України
Міжнародні поштові (крім тих, що переміщуються через
територію України транзитом) та експрес-відправлення
переміщуються через митний кордон України після здійснення
митного контролю і митного оформлення товарів, що знаходяться в
цих відправленнях.
Митні органи не вимагають пред’явлення для митного
контролю поштових та експрес-відправлень, які не містять:
- товарів, вивезення за межі території України яких
повинне бути підтверджене;
- товарів, які обкладаються митами та податками при
переміщенні через митний кордон України;
- товарів, що підпадають під дію заходів нетарифного
регулювання зовнішньо-економічної діяльності або заборон і
обмежень щодо ввезення на митну територію України або вивезення
за її межі;
- товарів, сукупна вартість яких не перевищує 1000
гривень; або
- товарів, відібраних для митного контролю на підставі
вибіркових або випадкових перевірок.
Митний контроль не здійснюється щодо:
a) кореспонденції, поштових листів та листівок;
б) літератури для сліпих;
в) друкованих матеріалів, що не оподатковуються митами та
податками.
Оператори поштового зв’язку зобов’язані за свій рахунок
пред'являти митним органам для здійснення митного оформлення
міжнародні поштові відправлення, що переміщуються через митний
кордон України.
Митний контроль і митне оформлення товарів, що
переміщуються в міжнародних поштових відправленнях через митний
кордон України, здійснюються в місцях міжнародного поштового
обміну, які визначаються операторами поштового зв’язку за
погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі
зв'язку та спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної справи.
Доставка міжнародних поштових відправлень до місць митного
оформлення, їх розпакування і пред'явлення для огляду,
перепакування та зберігання здійснюються операторами поштового
зв'язку за свій рахунок за участю і під контролем митних
органів.
Митний контроль і митне оформлення товарів, що
переміщуються в міжнародних експрес-відправленнях через митний
кордон України, здійснюються в місцях, які визначаються та
обладнуються відповідним експрес-перевізником за погодженням із
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в
галузі митної справи.
Доставка міжнародних експрес-відправлень до місць митного
оформлення, їх розпакування і пред'явлення для огляду,
перепакування та зберігання здійснюються відповідним експрес-
перевізником за свій рахунок за участю і під контролем митних
органів.
Стаття 171. Оподаткування товарів, що переміщуються
(пересилаються) у міжнародних поштових та експрес-відправленнях
Товари (за винятком підакцизних), що переміщуються у
міжнародних поштових або експрес-відправленнях протягом одного
тижня на адресу одного одержувача, якщо їх загальна митна
вартість не перевищує суму 1000 гривень, звільняються від
оподаткування.
Товари, що переміщуються у міжнародних поштових або
експрес-відправленнях протягом одного тижня на адресу одного
одержувача, якщо їх загальна митна вартість перевищує суму 1000
гривень, оподатковуються відповідно до законодавства.
Міжнародні поштові та експрес-відправлення, в яких
знаходяться товари в обсягах, що підлягають оподаткуванню,
видаються одержувачам лише після сплати відповідних митних
платежів.
Стаття 172. Заборони та обмеження щодо переміщення окремих
видів товарів у міжнародних поштових та експрес-відправленнях
Забороняється переміщення в міжнародних поштових та
експрес-відправленнях:
- товарів, заборонених цим Кодексом та іншими актами
законодавства України відповідно до ввезення на митну територію
України або вивезення з цієї території;
- товарів, відправлених з порушенням митних правил;
- товарів, щодо яких відсутні відповідні дозвільні
документи у разі застосування заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності;
- товарів, які за результатами проведення видів контролю,
зазначених у статті 30 цього Кодексу, не можуть бути пропущені
через митний кордон України;
- товарів (одяг, взуття тощо), що були у використанні та
пересилаються у брудному стані, які за своїми ознаками можуть
становити небезпеку для працівників поштового зв’язку, без
документів про проведену фумігацію.
Забороняється переміщення в міжнародних поштових
відправленнях товарів, заборонених до пересилання відповідно до
актів Всесвітнього поштового союзу, а також товарів,
відправлених з порушенням вимог нормативно-правових актів з
питань надання послуг поштового зв’язку
Забороняється переміщення громадянами в міжнародних
поштових та експрес-відправленнях сільськогосподарської
продукції, що підпадає під визначення 1 – 24 груп Української
класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, а також
переміщення на адресу громадян продуктів харчування в упаковці
виробника загальною вагою більше 10 кг.
Стаття 173. Декларування товарів, що переміщуються через
митний кордон України у міжнародних поштових та експрес-
відправленнях
Товари, що переміщуються через митний кордон України у
міжнародних поштових та експрес-відправленнях, підлягають
декларуванню в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів
України.
Стаття 174. Порядок та умови здійснення митного та інших
видів контролю товарів, що переміщуються (пересилаються) в
міжнародних поштових та експрес-відправленнях
Порядок та умови здійснення митного контролю товарів, що
переміщуються через митний кордон України в міжнародних
поштових та експрес-відправленнях, встановлюються Кабінетом
Міністрів України.
Якщо товари, що переміщуються у міжнародних поштових та
експрес-відправленнях, крім митного контролю, підлягають видам
контролю, зазначеним у статті 30 цього Кодексу, залучення
спеціалістів для проведення цих видів контролю здійснюється
відповідним оператором поштового зв’язку або експрес-
перевізником.
РОЗДІЛ VI. РОЗПОРЯДЖЕННЯ ТОВАРАМИ, ЩО ПЕРЕБУВАЮТЬ
ПІД МИТНИМ КОНТРОЛЕМ
ГЛАВА 27. Переміщення товарів між митними органами.
Транзитні перевезення
Стаття 175. Права та обов’язки перевізника
Перевізники мають право не приймати для перевезення між
митними органами товари у разі:
1) оформлення митних і транспортних документів з
порушенням порядку, встановленого законодавством України з
питань митної справи;
2) якщо митне забезпечення, накладене на транспортний
засіб і упаковку товарів, не виключає можливості доступу до
товарів без порушень такого забезпечення;
3) якщо товар протягом 3 діб не буде заявлено до жодного
митного режиму, перевізник має право з дозволу митного органу
вивантажити товар на склад цього органу.
Перевізники зобов’язані:
1) у термін, встановлений митним органом відправлення
відповідно до законодавства України, доставити товари у митний
орган призначення, а також подати передбачені законодавством
документи на них;
2) у разі прибуття до митного органу призначення у
неробочий час забезпечити схоронність товарів і вжити
визначених митним органом заходів до недопущення їх
несанкціонованого вилучення з-під митного контролю.
Витрати на такі перевезення та зберігання товарів на
складі митного органу відшкодовуються у порядку, передбаченому
законодавством.
Стаття 176. Види транзитних перевезень
Транзитні перевезення здійснюються як прохідний та
внутрішній митний транзит.
Прохідний митний транзит - це переміщення товарів під
митним контролем від одного пункту пропуску через державний
кордон України – пункту ввезення на митну територію України -
до іншого пункту пропуску через державний кордон України –
пункту вивезення за межі митної території України.
Внутрішнім митним транзитом вважається переміщення товарів
під митним контролем:
1) від пункту пропуску, розташованого на державному
кордоні України, - пункту ввезення на митну територію України -
до митного органу, розташованого на митній території України;
2) від митного органу, розташованого на митній території
України, до пункту пропуску, розташованого на державному
кордоні України, - пункту вивезення за межі митної території
України;
3) від одного митного органу, розташованого на митній
території України, до іншого митного органу, розташованого на
митній території України.
4) від підрозділу митного органу, розташованого на
штучному острові, установці або споруді, створеній у виключній
морській економічній зоні України, на які поширюється виключна
юрисдикція України, до митного органу, розташованого на
території України, зайнятій сушею, та у зворотному напрямі.
Стаття 177. Умови здійснення транзиту товарів
Товари, що переміщуються транзитом, повинні:
1) залишатися у незмінному стані, крім природних змін їх
якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов
транспортування та зберігання, і не використовуватися з іншою
метою, крім транзиту;
2) бути доставленими до митного органу призначення у
строк, визначений митним органом відправлення.
Під час транзиту товарів на митній території України з
дозволу та під контролем митного органу можуть здійснюватися
окремі операції (перевантаження, вивантаження, навантаження,
перепакування) з такими товарами без зміни їхніх властивостей
та товарного вигляду.
У разі необхідності відповідні митні органи перевіряють
митні забезпечення та кріпильні пристосування або здійснюють
перевірку товарів, що переміщуються транзитом. Результати таких
перевірок фіксуються у транзитному документі.
Митні органи не вимагають попереднього допуску
транспортних засобів до транзитного перевезення товарів під
митним забезпеченням, якщо інше не передбачено міжнародними
договорами, згоду на обов’язковість яких надано Верховною Радою
України.
Стаття 178. Маршрути транзитних перевезень
Митний транзит товарів через територію України
здійснюється за маршрутами, які визначаються перевізниками на
власний розсуд, виходячи з міркувань економічної доцільності за
умови додержання вимог, що визначаються відповідно до цього
Кодексу.
Кабінетом Міністрів України можуть встановлюватися
обмеження щодо використання окремих шляхів та напрямків
транзиту на території України, визначатися шляхи чи напрямки
руху для певних видів транспорту чи товарів, що переміщуються
транзитом через територію України, пункти пропуску через
державний кордон України для ввезення та вивезення окремих
видів товарів.
Стаття 179. Тривалість митного транзиту
Граничні строки прохідного митного транзиту, залежно від
виду транспорту, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Строк доставки товарів до митного органу призначення
визначається митним органом відправлення відповідно до чинних в
Україні нормативів на перевезення вантажів виходячи з виду
транспорту, маршруту, відстані до кінцевого пункту та інших
умов перевезення.
До цього строку не включається:
- час дії обставин, передбачених статтею 180 цього
Кодексу;
- час зберігання товарів на складах у разі перевантаження
з одного виду транспорту на інший;
- час, необхідний для здійснення інших операцій з
товарами, дозволених митними органами.
Стаття 180. Заходи, що вживаються у разі аварії чи дії
непереборної сили при здійсненні транзитного перевезення
Якщо транспортний засіб, при здійсненні транзитного
перевезення, внаслідок аварії або дії непереборної сили не зміг
прибути до митного органу призначення, допускається
вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник
зобов’язаний:
1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення
збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання;
2) терміново повідомити найближчий митний орган про
обставини події, місцезнаходження товарів та транспортних
засобів;
3) забезпечити перевезення товарів до найближчого митного
органу або доставку посадових осіб митного органу до
місцезнаходження зазначених товарів.
Митні органи не відшкодовують перевізнику витрати,
понесені у зв’язку із вжиттям заходів, передбачених цією
статтею.
Стаття 181. Відповідальність за порушення встановленого
порядку переміщення товарів транзитом
За порушення встановленого порядку переміщення товарів
транзитом перевізник притягується до відповідальності в
порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі недоставляння товарів, що перебувають під митним
контролем і переміщуються транзитом, до митного органу
призначення перевізник зобов’язаний сплатити мита та податки,
встановлені законом на імпорт зазначених товарів.
Перевізник звільняється від обов’язку по сплаті мит та
податків лише у разі, якщо товари, що перебувають під митним
контролем і переміщуються транзитом, було знищено або
безповоротно пошкоджено внаслідок аварії, дії обставин
непереборної сили або природних втрат за нормальних умов
транспортування, за умови підтвердження факту аварії або дії
обставин непереборної сили у порядку, встановленому спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі
митної справи.
У разі передання перевізником зазначених товарів без
дозволу митного органу іншій особі обов’язок по сплаті мит та
податків несе ця особа, якщо буде встановлено, що при одержанні
товарів вона знала або повинна була знати про порушення
передбаченого законом порядку їх передання.
Порушення перевізником встановленого маршруту або строків
доставки товарів, якщо виконано всі інші вимоги, не створює для
нього обов’язку по сплаті мит та податків.
ГЛАВА 28. Гарантування доставки товарів, які перебувають
під митним контролем, до митного органу призначення
Стаття 182. Загальні положення
Норми цієї глави застосовуються при транзитних
перевезеннях товарів, крім митного режиму експорт, засобами
авіаційного, водного, залізничного та автомобільного
транспорту.
Стаття 183. Заходи гарантування доставки
Виконання зобов’язання щодо доставки товарів, які
перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом,
забезпечується заходами гарантування, передбаченими розділом Х
цього Кодексу.
Стаття 184. Умови застосування заходів гарантування
доставки товарів, які перебувають під митним контролем, до
митного органу призначення
Ввезення всіх товарів, на митну територію України,
здійснюється за умови застосування одного із заходів
гарантування доставки товарів до митного органу призначення,
визначених розділом Х цього Кодексу.
Заходи гарантування доставки у повному обсязі
застосовуються в обов’язковому порядку до підакцизних товарів
при ввезенні їх на митну територію України.
Вид заходу гарантування доставки товарів, які перебувають
під митним контролем, до митного органу призначення обирається
власником товарів чи уповноваженою ним особою, якщо інше не
передбачено цим Кодексом та іншими актами законодавства
України.
Заходи гарантування доставки товарів, які перебувають під
митним контролем, до митного органу призначення застосовуються
за рахунок власника цих товарів або уповноваженої ним особи.
Витрати на їх застосування митними та іншими органами державної
влади України не відшкодовуються.
Заходи гарантування доставки до митного органу призначення
можуть не застосовуватися у повному обсязі або частково у
випадках, визначених спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у галузі митної справи.
ГЛАВА 29. Каботажне перевезення
Стаття 185. Процедура каботажного перевезення
За процедурою каботажного перевезення товари які
знаходяться у вільному обігу, та товари митне оформлення яких
не завершено завантажуються на морське (річкове) судно в одному
пункті на митний території України і транспортуються в інший
пункт території України де здійснюється їх вивантаження. При
цьому товари й транспортні засоби увезені на митну територію
України морським (річковим) судном допускаються до переміщення
між митними органами або в межах одного митного органу за
процедурою каботажного перевезення після перевантаження їх на
інше морське(річкове) судно що плаває під прапором України або
іноземне судно за умови отримання на це дозволу Міністерства
транспорту України
Товари митне оформлення яких не завершено, що
переміщуються за процедурою каботажного перевезення,
перебувають під митним контролем протягом усього часу каботажу.
Стаття 186. Розміщення товарів на борту морських
(річкових) суден для каботажного перевезення
Товари митне оформлення яких не завершено, що
переміщуються за процедурою каботажного перевезення, за умови
їх надійної ідентифікації можуть перевозитися на борту
морського (річкового) судна разом з іншими товарами.
Якщо це необхідно для цілей митного контролю, митні органи
можуть вимагати, щоб товари, які перебувають у вільному обігу
на митній території України, переміщувалися за процедурою
каботажного перевезення окремо від інших товарів, що
знаходяться на борту судна, що здійснює таке перевезення.
Стаття 187. Навантаження та вивантаження
Навантаження на судна товарів, що переміщуються за
процедурою каботажного перевезення, та їх вивантаження з цих
суден здійснюються, як правило, в морських (річкових) портах за
місцем розташування митних органів.
В разі одночасного каботажного перевезення товарів митне
оформлення яких не завершено та товарів, які перебувають у
вільному обігу на митній території України, митна служба
дозволяє навантаження або розвантаження товарів які перебувають
у вільному обігу у найкоротший термін після прибуття судна в
місце навантаження або розвантаження.
На прохання власника товарів, що переміщуються за
процедурою каботажного перевезення, чи уповноваженої ним особи
митний орган може дозволити здійснити під контролем посадових
осіб цього органу та на умовах, визначених цим Кодексом,
навантаження та/або вивантаження зазначених товарів в іншому
пункті, ніж це було спочатку заплановано, у тому числі поза
місцем розташування митних органів, а також поза робочим часом,
встановленим для митних органів. За здійснення контролю поза
місцем розташування митних органів із заінтересованих осіб
справляється плата, в порядку та у розмірах, установлених
Кабінетом Міністрів України. Розмір такої плати обмежується
приблизною сумою витрат, необхідних для забезпечення
присутності посадових осіб митного органу під час навантаження
та/або вивантаження зазначених товарів.
Якщо судно, що здійснює переміщення товарів за процедурою
каботажного перевезення, внаслідок аварії, стихійного лиха або
інших обставин, що мають характер непереборної сили, не в змозі
досягти одного з місць здійснення митного контролю на митній
території України, вивантаження з нього товарів допускається в
місцях, де немає митних органів. У таких випадках капітан судна
повинен вжити всіх необхідних заходів для забезпечення
зберігання цих товарів та пред’явлення їх найближчому митному
органу.
Стаття 188. Документи, необхідні для допуску товарів до
переміщення за процедурою каботажного перевезення
Для переміщення товарів за процедурою каботажного
перевезення митному органу подається документ, який містить
перелік товарів, призначених для переміщення за процедурою
каботажного перевезення, дані про судно, що здійснює таке
перевезення, а також назву українського порту або портів, де
повинно здійснюватися вивантаження зазначених товарів. Цей
документ після погодження митним органом є підставою для
здійснення одного переміщення зазначених у ньому товарів за
процедурою каботажного перевезення (разовий дозвіл).
Якщо судно регулярно здійснює каботажні перевезення
ідентичних товарів між одними й тими самими пунктами, документ,
зазначений у частині першій цієї статті, може бути підставою
для здійснення таких перевезень протягом визначеного строку
(генеральний дозвіл).
Перед навантаженням товарів на судно, що має генеральний
дозвіл, митному органу подається тільки перелік товарів,
призначених для переміщення за процедурою каботажного
перевезення.
При вивантаженні в пункті призначення товарів, що
переміщуються за процедурою каботажного перевезення судном, що
має разовий дозвіл, митному органу подається копія такого
дозволу з переліком товарів, що підлягають вивантаженню в цьому
пункті. За наявності у судна генерального дозволу митному
органу копія дозволу подається одноразово в подальшому
подається тільки перелік товарів, що вивантажуються.
Стаття 189. Гарантування доставки товарів, що
переміщуються за процедурою каботажного перевезення, до митного
органу призначення
Гарантії доставки до митного органу призначення при
переміщенні за процедурою каботажного перевезення надаються
тільки щодо товарів, які при вивезенні за межі митної території
України підлягають обкладенню митами та податками, та товарів,
до операцій з вивезення яких за межі митної території України
застосовуються заходи нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.
ГЛАВА 30. Зберігання товарів на складах митних органів
Стаття 190. Товари, що зберігаються виключно митним
органом
Обов’язковій передачі митному органу для зберігання
підлягають:
1) товари, не пропущені під час ввезення на митну
територію України внаслідок установлених законодавством заборон
чи обмежень на їх ввезення в Україну або транзит через
територію України і не вивезені з території України в день їх
ввезення;
2) товари, що ввозяться громадянами на митну територію
України і підлягають обкладенню митами та податками, якщо вони
не сплачені;
3) товари, які до закінчення строків тимчасового
зберігання підприємствами, встановлених статтею 238 цього
Кодексу, не були задекларовані власником або уповноваженою ним
особою до відповідного митного режиму;
4) товари, заявлені у режим відмови на користь держави
відповідно до статті 331 цього Кодексу;
5) товари, які були виявлені (знайдені) під час здійснення
митного контролю в зонах митного контролю та/або у транспортних
засобах, що перетинають митний кордон України, і власник яких
невідомий;
6) зразки товарів та техніко-технологічна документація,
взяті митними органами для проведення класифікації товарів
відповідно до статті 436 цього Кодексу;
7) зразки товарів та документація, одержані митними
органами під час здійснення верифікації сертифікатів відповідно
до статті 404 цього Кодексу;
8) проби та зразки товарів, необхідні для проведення
експертизи у справах про порушення митних правил, взяті
відповідно до статті 510 цього Кодексу;
9) товари, митне оформлення яких призупинено відповідно до
положень статей 374, 375 цього Кодексу;
10) товари, доставлені перевізником до митного органу
призначення і поміщені на склад митного органу відповідно до
пункту 2 частини першої статті 175 цього Кодексу.
Товари, які підлягають обов’язковій передачі для
зберігання митному органу (крім валютних цінностей, а також
дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння), зберігаються на
складах митних органів.
Валютні цінності, передані митному органу на зберігання,
депонуються в уповноважених банках України. Дорогоцінні метали
та дорогоцінне каміння зберігаються в порядку, визначеному
законодавством.
Стаття 195. Склади митних органів
Під складами митних органів розуміються приміщення,
резервуари, криті та відкриті майданчики, які належать митним
органам або використовуються ними і спеціально обладнані для
зберігання товарів.
Стаття 196. Товари, що зберігаються на складах митних
органів
Крім товарів, зазначених у статті 190 цього Кодексу, на
складах митних органів можуть зберігатися:
1) товари, що знаходяться на тимчасовому зберіганні під
митним контролем відповідно до глави 37 цього Кодексу;
2) товари, що переміщуються через митний кордон України
громадянами, у разі, якщо митне оформлення цих товарів не може
бути завершено у день пред’явлення митному органу, а також в
інших випадках на прохання зазначених громадян;
3) товари, що вивозяться за межі митної території України
та після закінчення митного оформлення зберігаються під митним
контролем до фактичного їх вивезення;
4) товари, які перебувають у режимі міжнародного митного
транзиту відповідно до статті 267 цього Кодексу;
5) товари, які перебувають у режимі митного складу
відповідно до статті 295 цього Кодексу;
6) товари і транспортні засоби комерційного призначення,
вилучені відповідно до статті 505 цього Кодексу.
Товари, заявлені у різні митні режими, повинні зберігатися
на складах митних органів окремо з дотриманням порядку,
встановленого законодавством для відповідних митних режимів.
Товари, що потребують спеціальних умов зберігання чи
спеціального обладнання, не можуть зберігатися на складах
митних органів, на яких не можуть бути створені відповідні
умови чи відсутнє відповідне обладнання.
Валютні цінності, а також дорогоцінні метали, дорогоцінне
каміння зберігаються в порядку, визначеному частиною третьою
статті 190 цього Кодексу.
Порядок роботи складу митного органу визначається
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в
галузі митної справи.
Митні органи, на складах яких зберігаються товари, несуть
відповідальність за їх втрату або пошкодження в порядку,
встановленому законом.
Витрати митних органів на зберігання товарів, зазначених у
частині першій цієї статті та у пунктах 1 – 3, 10 частини
першої статті 190 цього Кодексу, відшкодовуються власниками цих
товарів або уповноваженими ними особами. При цьому
відшкодування витрат на зберігання товарів, зазначених у пункті
6 частини першої цієї статті, здійснюється з урахуванням
положень частини другої статті 1960 та частини третьої статті
534 цього Кодексу. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню,
визначається спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі митної справи.
Стаття 193. Строк зберігання товарів на складах митних
органів
Товари, зазначені у пунктах 1 – 2, 10 частини першої
статті 190 та у пунктах 1 – 4 частини першої статті 192 цього
Кодексу, можуть зберігатися на складах митних органів протягом
трьох місяців, за винятком випадків, передбачених частиною
шостою цієї статті.
Товари, зазначені у пункті 3 частини першої статті 190
цього Кодексу, можуть зберігатися на складах митних органів
протягом одного місяця.
Товари, зазначені у пункті 5 частини першої статті 192,
можуть зберігатися на складах митних органів протягом строків,
установлених статтею 296 цього Кодексу.
Товари, зазначені у пункті 5 частини першої статті 190
цього Кодексу, можуть зберігатися на складах митних органів
протягом шести місяців.
Товари та документація, зазначені у пунктах 4, 6 – 9
частини першої статті 190, а також у пункті 6 частини першої
статті 192 цього Кодексу, зберігаються на складах митних
органів протягом строків, що визначаються законодавством.
Валюта України та іноземна валюта, депоновані в
уповноважених банках, можуть зберігатися в них протягом трьох
років.
Стаття 194. Операції з товарами, що зберігаються на
складах митних органів підприємствами
Підприємства, які зберігають товари на складах митних
органів під митним контролем, можуть з дозволу та під контролем
цих органів здійснювати із зазначеними товарами операції,
передбачені статтею 87 цього Кодексу, а також:
1) підготовку товарів до продажу та транспортування
(роздрібнення партії, формування відправлень, сортування,
упакування та перепакування);
2) змішування товарів (компонентів) без надання одержаній
продукції характеристик і властивостей, що істотно відрізняють
її від вихідних складових;
3) прості складські операції.
Стаття 195. Видача товарів із складів митних органів
Товари, що зберігаються на складах митних органів під
митним контролем, можуть бути видані їх власникам або
уповноваженим ними особам лише після митного оформлення цих
товарів, відшкодування витрат митних органів на їх зберігання
та сплати відповідних митних платежів.
У такому ж порядку товари, зазначені у частині першій цієї
статті, можуть бути видані також особі, до якої протягом строку
зберігання перейшло право власності на ці товари або право
володіння ними.
ГЛАВА 31. Розпорядження товарами та коштами
Стаття 196. Розпорядження товарами
Товари, що зберігаються під митним контролем (крім
зазначених у пункті 1 частини першої статті 190 цього Кодексу),
за якими власник або уповноважена ним особа не звернулися до
закінчення строків зберігання, зазначених у частинах першій та
другій статті 193 цього Кодексу, підлягають реалізації, а у
випадках, передбачених законодавством, – безоплатній передачі у
володіння і користування або знищенню, про що відповідний
митний орган повідомляє власника зазначених товарів або
уповноважену ним особу не пізніш як за два тижні до закінчення
строків зберігання.
Товари – безпосередні предмети порушення митних правил,
товари із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що
використовувалися для приховування товарів – безпосередніх
предметів порушення митних правил від митного контролю,
транспортні засоби, що використовувалися для переміщення
товарів – безпосередніх предметів порушення митних правил через
митний кордон України, конфісковані за рішенням суду,
підлягають реалізації, а у випадках, передбачених
законодавством, – безоплатній передачі у володіння і
користування або знищенню у строки, встановлені законодавством
для виконання судових рішень. Якщо за рішенням суду по справі
до особи, яка вчинила порушення митних правил, не буде
застосовано стягнення у вигляді конфіскації зазначених вище
товарів, або провадження у справі про порушення митних правил
буде припинено, ці товари можуть бути видані власникові або
уповноваженій ним особі лише після здійснення їх митного
оформлення зі сплатою відповідних митних платежів, якщо таке
оформлення не було попередньо здійснено, а митні платежі не
сплачувалися. При цьому у разі припинення провадження у справі
про порушення митних правил за відсутністю події і складу
адміністративного правопорушення витрати митного органу на
зберігання зазначених вище товарів власником цих товарів або
уповноваженою ним особою не відшкодовуються.
Товари, які були виявлені (знайдені) під час здійснення
митного контролю в зонах митного контролю та/або у транспортних
засобах, що перетинають митний кордон України, і власник яких
невідомий, після закінчення строку зберігання, встановленого
частиною третьою статті 193 цього Кодексу, підлягають
реалізації, а у випадках, передбачених законодавством, –
безоплатній передачі у володіння і користування або знищенню.
Інформація про знайдені (виявлені) товари протягом трьох днів
розміщується для загального ознайомлення в місцях розташування
митних органів на весь строк зберігання таких товарів, а
інформація про знайдені (виявлені) транспортні засоби, крім
того, надсилається до органів внутрішніх справ.
Товари, від яких власник відмовився на користь держави,
підлягають реалізації, а у випадках, передбачених
законодавством, – безоплатній передачі у володіння і
користування або знищенню.
Товари, які швидко псуються або мають обмежений строк
зберігання, у тому числі товари – безпосередні предмети
порушення митних правил, вилучені відповідно до цього Кодексу,
підлягають реалізації з урахуванням терміну їх придатності, а у
випадках, передбачених законодавством, – знищенню.
Товари, зазначені у пункті 1 частини першої статті 190
цього Кодексу (крім валютних цінностей), не вивезені власником
або уповноваженою ним особою за межі митної території України
до закінчення строку зберігання, зазначеного у частині першій
статті 193 цього Кодексу, підлягають знищенню в порядку,
встановленому законодавством.
Товари, конфісковані за рішенням суду відповідно до статті
468 цього Кодексу, підлягають знищенню у строки, встановлені
законодавством для виконання судових рішень.
Товари, зазначені у частинах першій – п’ятій цієї статті,
реалізуються в порядку, встановленому законодавством. Іноземні
товари передаються в реалізацію за цінами, що визначаються за
довідковою базою митної вартості подібних товарів у порядку,
встановленому спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі митної справи.
Іноземні товари після їх реалізації можуть бути видані
покупцеві або уповноваженій ним особі лише після здійснення їх
митного оформлення зі сплатою відповідних митних платежів, якщо
таке оформлення не було попередньо здійснено, а митні платежі
не сплачувалися. Базою для нарахування мит та податків при
цьому є ціна реалізації таких товарів.
Дорогоцінні метали, дорогоцінне каміння, що переходять у
власність держави, передаються органами, які здійснили їх
вилучення або зберігають їх, до Державного фонду дорогоцінних
металів і дорогоцінного каміння України в порядку, визначеному
законодавством.
Порядок розпорядження окремими видами товарів, які не
підлягають реалізації, встановлюється Кабінетом Міністрів
України.
Стаття 197. Розпорядження коштами, одержаними від
реалізації товарів
Кошти, одержані від реалізації товарів, за якими власник
або уповноважена ним особа не звернулися до закінчення строків
зберігання, зазначених у частинах першій та другій статті 193
цього Кодексу, після відшкодування витрат на зберігання цих
товарів, їх оцінку, сертифікацію, транспортування, проведення,
у разі необхідності, аналізів та експертиз, надсилання їх
власникам відповідних повідомлень зберігаються на рахунку
відповідного митного органу.
У разі, якщо товари – безпосередні предмети порушення
митних правил, які швидко псуються або мають обмежений строк
зберігання, реалізуються до винесення судом рішення по справі
про порушення митних правил, усі кошти, одержані від їх
реалізації, вилучаються для забезпечення відповідно до цього
Кодексу стягнення вартості цих товарів у разі їх конфіскації.
Якщо за рішенням суду по справі до особи, яка вчинила
порушення митних правил, не буде застосовано стягнення у
вигляді конфіскації товарів, зазначених у частині другій цієї
статті, або провадження у справі про порушення митних правил
буде припинено, кошти, одержані від реалізації зазначених
товарів, зберігаються на рахунку відповідного митного органу.
Витрати, зазначені у частині першій цієї статті, при цьому не
відшкодовуються.
Якщо за рішенням суду по справі до особи, яка вчинила
порушення митних правил, буде застосовано тільки стягнення у
вигляді штрафу, частина коштів, одержаних від реалізації
товарів, зазначених у частині другій цієї статті, може
вилучатися для забезпечення цього стягнення.
Кошти, одержані від реалізації товарів, конфіскованих за
рішенням суду, а також товарів, від яких власник відмовився на
користь держави, та товарів, які були виявлені (знайдені) під
час здійснення митного контролю в зонах митного контролю та/або
у транспортних засобах, що перетинають митний кордон України, і
власник яких невідомий, після відшкодування витрат, зазначених
у частині першій цієї статті, та відрахування коштів до
спеціального фонду спеціально уповноваженого центрального
органу виконавчої влади у галузі митної справи перераховуються
до Державного бюджету України.
Власник товарів, зазначених у частині першій, а у
відповідних випадках – і у частині другій цієї статті, або
уповноважена ним особа може отримати з рахунку митного органу
залишок коштів, одержаних від їх реалізації, протягом трьох
років з дня реалізації товарів, а у випадках, зазначених у
частинах третій та четвертій цієї статті, - з дня набрання
законної сили рішенням суду по справі. Кошти, не отримані
протягом цього строку, після відрахування коштів до
спеціального фонду спеціально уповноваженого центрального
органу виконавчої влади у галузі митної справи перераховуються
до Державного бюджету України. Відсотки на суми коштів,
одержаних від реалізації товарів, не нараховуються.
Обсяги відрахування коштів до спеціального фонду
спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади
у галузі митної справи визначаються Кабінетом Міністрів
України.
Стаття 198. Розпорядження валютою, дорогоцінними металами
та дорогоцінним камінням
Валюта України, іноземна валюта, конфісковані за рішеннями
судів, перераховуються до Державного бюджету України у строки,
встановлені законодавством для виконання судових рішень.
Валюта України, іноземна валюта у випадках, передбачених
пунктом 1 частини першої статті 190 та пунктом 2 статті 192
цього Кодексу, перераховуються до Державного бюджету України
після закінчення строку зберігання, встановленого частиною
п’ятою статті 193 цього Кодексу.
Порядок розпорядження дорогоцінними металами та
дорогоцінним камінням, конфіскованими за рішеннями судів,
визначається законодавством.
РОЗДІЛ VII. ПОВНОВАЖЕННЯ МИТНИХ ОРГАНІВ
ЩОДО ЗДІЙСНЕННЯ КОНТРОЛЮ ЗА ГОСПОДАРСЬКОЮ ДІЯЛЬНІСТЮ
ГЛАВА 32. Загальні положення
Стаття 199. Документи, що видаються митними органами, які
надають право суб’єкту господарювання на провадження
посередницької діяльності в галузі митної справи
Митні органи видають підприємствам такі документи:
свідоцтво на право здійснення митної брокерської
діяльності;
дозвіл на здійснення діяльності митного перевізника;
дозвіл на відкриття та експлуатацію митного складу;
дозвіл на відкриття та експлуатацію складу тимчасового
зберігання;
дозвіл на відкриття та експлуатацію вантажного митного
комплексу.
Свідоцтво на відкриття та експлуатацію магазину безмитної
торгівлі видається спеціально уповноваженим органом виконавчої
влади в галузі митної справи спільно з центральним органом
виконавчої влади в галузі охорони державного кордону.
Набуття права на вчинення дій та здійснення видів
діяльності, зазначених у частині першій цієї статті, без
отримання документа дозвільного характеру, в тому числі за
декларативним принципом, не допускається.
Стаття 200. Митні органи, уповноважені видавати дозволи
Дозвіл на відкриття та експлуатацію складу тимчасового
зберігання видається митницею, в зоні діяльності якої
розташований цей склад.
Інші дозволи, передбачені статтею 199 цього Кодексу,
видаються спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі митної справи.
Стаття 201. Порядок подання та розгляду заяв, видачі
дозволів і контролю за діяльністю підприємств, які їх отримали
Заяви про видачу дозволу на здійснення діяльності митного
перевізника подаються безпосередньо до митниць за місцем
розташування підприємств, які виявили бажання отримати
зазначений дозвіл.
Порядок подання та розгляду заяв про видачу дозволів
здійснення діяльності митного перевізника, умови та порядок
видачі, зупинення дії, анулювання цих дозволів, порядок
перереєстрації зазначених дозволів, а також положення про
митного перевізника та порядок контролю з боку митних органів
за їх діяльністю затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Стаття 202. Особливі умови отримання дозволів
Необхідною умовою для отримання дозволу на відкриття та
експлуатацію вантажного митного комплексу є наявність у
підприємства свідоцтва на право здійснення митної брокерської
діяльності, дозволу на здійснення діяльності митного
перевізника, на відкриття та експлуатацію складу тимчасового
зберігання відкритого типу та на відкриття та експлуатацію
митного складу відкритого типу.
У разі застосування до підприємства спеціальної санкції у
вигляді анулювання дозволу відповідно до статті 205 цього
Кодексу повторно такий самий або інший дозвіл, що видається
відповідно до цього Кодексу, може бути виданий цьому
підприємству не раніше, ніж через один рік з дати застосування
зазначеної санкції.
Стаття 203. Строк розгляду заяв про видачу дозволів
Заява про видачу дозволу на здійснення діяльності митного
перевізника повинна бути розглянута протягом 30 днів з дня її
подання до митного органу.
Стаття 204. Відмова у видачі дозволу
У видачі дозволу на здійснення діяльності митного
перевізника може бути відмовлено у разі:
відсутності у підприємства умов, необхідних для
діяльності, на здійснення якої видається дозвіл, зокрема,
кваліфікованого персоналу та відповідного матеріально-
технічного оснащення;
наявності обставин, передбачених частинами першою та
другою статті 202 цього Кодексу;
повідомлення підприємством у заяві про видачу дозволу або
у доданих до неї документах недостовірної інформації.
Про відмову у видачі дозволу заявник повідомляється в
письмовій формі протягом п’яти робочих днів з дати прийняття
рішення.
Стаття 205. Зупинення дії та анулювання дозволу на
здійснення діяльності митного перевізника
Зупинення дії дозволу на здійснення діяльності митного
перевізника на строк до трьох місяців або анулювання дозволу
може застосовуватися спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у галузі митної справи або митницею,
яка видала цей дозвіл, як спеціальна санкція у разі:
виникнення або виявлення обставин, зазначених у статті 204
цього Кодексу;
невиконання підприємством вимог митного органу та
обов’язків, передбачених цим Кодексом;
повторне протягом року вчинення посадовими особами
підприємства правопорушень, несумісних зі здійсненням
діяльності, передбаченої дозволом.
Дозвіл на здійснення діяльності митного перевізника
анулюється також:
якщо підприємство не отримало дозвіл протягом 1 місяця з
дня його оформлення;
якщо протягом 6 місяців підприємство, якому видано дозвіл,
не здійснює діяльність або не вчиняє дії, зазначені у дозволі;
за заявою підприємства, якому видано дозвіл;
у разі припинення підприємства, якому видано дозвіл;
у зв’язку з закінченням строку дії цього дозволу.
Про зупинення дії або анулювання дозволу заявник
повідомляється в письмовій формі протягом п’яти робочих днів з
дати прийняття рішення.
Оскарження рішення митного органу про відмову у видачі
дозволу або про анулювання такого дозволу здійснюється у
встановленому законодавством порядку.
Стаття 206. Перереєстрація та переоформлення дозволу
Відповідно до частини третьої статті 201 цього Кодексу
дозвіл на здійснення діяльності митного перевізника може
підлягати періодичній перереєстрації. Крім цього, цей дозвіл,
підлягає переоформленню у разі:
зміни власника об’єкту, зазначеного у дозволі;
зміни реєстраційних даних підприємства, якому видано
дозвіл;
переходу підприємства, якому видано дозвіл, або об’єкту,
зазначеного у дозволі, до зони діяльності іншого митного органу
внаслідок реорганізаційних змін.
Протягом місяця з дня виникнення обставин, зазначених у
частині першій цієї статті, підприємство, якому видано дозвіл,
зобов’язане звернутися до митного органу з заявою про його
переоформлення.
Заява про переоформлення дозволу подається у тому ж
порядку і розглядається у той же строк, що й заява про видачу
відповідного дозволу. При цьому дозвіл, що підлягає
переоформленню, зберігає чинність протягом всього строку
розгляду заяви.
Стаття 207. Безоплатність видачі, перереєстрації та
переоформлення дозволів на здійснення діяльності митного
перевізника
Дозволи видаються та переоформлюються безоплатно. У разі,
якщо порядком видачі дозволу передбачено його періодичну
перереєстрацію, така перереєстрація також здійснюється
безоплатно.
Стаття 208. Облік підприємств, яким видаються дозволи
(свідоцтва) на здійснення господарської діяльності, та
об’єктів, на відкриття та експлуатацію або на використання яких
видаються дозволи
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади у галузі митної справи веде облік складів тимчасового
зберігання, митних складів, магазинів безмитної торгівлі,
вантажних митних комплексів, митних брокерів, митних
перевізників та забезпечує періодичне оприлюднення переліків
зазначених об’єктів та підприємств.
ГЛАВА 33. Митна брокерська діяльність
Стаття 209. Митний брокер
Митний брокер – це підприємство, що здійснює декларування
товарів і транспортних засобів комерційного призначення, які
переміщуються через митний кордон України, має свідоцтво на
право здійснення митної брокерської діяльності, видане
спеціально вповноваженим центральним органом виконавчої влади в
галузі митної справи. Митним брокером може бути тільки
підприємство-резидент.
Митний брокер має право здійснювати свої функції з
декларування товарів у будь-якому митному органі України.
Порядок подання та розгляду заяви про видачу свідоцтва на
право здійснення митної брокерської діяльності, порядок
діяльності, відповідальність та права й обов’язки митних
брокерів, вимоги до отримання, строк прийняття рішення про
видачу або відмову у видачі, вичерпний перелік підстав для
відмови у видачі, вичерпний перелік підстав для анулювання,
строк дії, умови для переоформлення, видачі дубліката свідоцтва
на право здійснення митної брокерської діяльності, а також
порядок контролю з боку митних органів за діяльністю митних
брокерів затверджуються спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади з питань митної справи.
Вчиняючи дії, передбачені частиною другою цієї статті,
митний брокер несе відповідальність, встановлену цим Кодексом,
іншими актами законодавства України та/або нормативно-правовими
актами України.
Стаття 210. Правове регулювання взаємовідносин митного
брокера з особою, інтереси якої він представляє
Взаємовідносини митного брокера з особою, інтереси якої
він представляє, визначаються відповідним договором.
Стаття 211. Представник митного брокера
Представник митного брокера – фізична особа, що перебуває
в трудових відносинах з митним брокером і безпосередньо виконує
в інтересах особи, яку представляє митний брокер, дії,
пов’язані з пред’явленням митному органу товарів і транспортних
засобів комерційного призначення, а також документів, потрібних
для їх митного контролю та оформлення, і має кваліфікаційне
посвідчення представника митного брокера, видане навчальним
закладом митної служби України.
Порядок подання та розгляду заяви про видачу
кваліфікаційного посвідчення представника митного брокера,
порядок діяльності, відповідальність, права й обов’язки
представника митного брокера, кваліфікаційні вимоги до
отримання, строк прийняття рішення про видачу або відмову у
видачі, вичерпний перелік підстав для відмови у видачі,
вичерпний перелік підстав для анулювання, строк дії, умови для
переоформлення, видачі дубліката посвідчення представника
митного брокера, а також порядок контролю з боку митних органів
за діяльністю представників митних брокерів затверджуються
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з
питань митної справи.
Представник митного брокера має право здійснювати свої
функції з пред’явлення митному органу товарів і транспортних
засобів комерційного призначення, а також документів, потрібних
для їх митного контролю та оформлення у будь-якому митному
органі України.
Здійснюючи функції, передбачені частиною третьою цієї
статті, представник митного брокера несе відповідальність,
встановлену цим Кодексом, іншими актами законодавства України
та/або нормативно-правовими актами України.
Стаття 212. Реєстри митних брокерів та його представників
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади в галузі митної справи веде реєстри митних брокерів та
представників митного брокера і забезпечує їх періодичну
публікацію.
Стаття 213. Інформація, отримана митним брокером та його
представниками від особи, яку вони представляють
Інформація, отримана митним брокером та його
представниками від особи, яку вони представляють у процесі
здійснення митних формальностей, може використовуватися
виключно для цілей цих формальностей.
За розголошення інформації, що становить комерційну
таємницю або є конфіденційною, митний брокер та його
представники несуть відповідальність відповідно до закону.
ГЛАВА 34. Діяльність митного перевізника
Стаття 214. Митний перевізник
Митний перевізник – це підприємство, яке здійснює
перевезення між митними органами товарів, що перебувають під
митним контролем, без застосування при цьому заходів,
передбачених статтями 349 – 350 цього Кодексу (крім випадків
перевезення підакцизних товарів та товарів, перевезення яких
відповідно до законодавства потребує обов’язкового надання
гарантій митним органам).
Митним перевізником може бути тільки підприємство-
резидент, яке має у власності транспортні засоби, допущені до
перевезення товарів під митним забезпеченням, або використовує
такі транспортні засоби на підставі договору оренди.
Стаття 215. Правове регулювання взаємовідносин митного
перевізника з особою, яка передає йому товари для перевезення
Взаємовідносини митного перевізника з особою, яка передає
йому товари для перевезення, визначаються відповідним
договором.
Стаття 216. Права, обов’язки та відповідальність митного
перевізника
Митний перевізник має право здійснювати перевезення між
митними органами товарів, що перебувають під митним контролем,
на всій митній території України.
Митний перевізник зобов’язаний:
надавати послуги з перевезення між митними органами
товарів, що перебувають під митним контролем, в порядку,
встановленому цим Кодексом та іншими актами законодавства
України;
перед укладенням договору про надання послуг з перевезення
між митними органами товарів, що перебувають під митним
контролем, перевіряти повноваження особи, яка бажає укласти з
ним такий договір, щодо розпорядження зазначеними товарами;
під час прийняття відповідно до укладеного договору
товарів, що перебувають під митним контролем, для перевезення
перевіряти наявність усіх необхідних документів на ці товари;
забезпечувати своєчасне інформування особи, яка передала
йому товари для перевезення, та посадових осіб митних органів
про виявлені пошкодження тари й упаковки, а також про
невідповідність цих товарів відомостям про них, зазначеним у
комерційних, транспортних та інших супровідних документах;
забезпечувати дотримання встановленого митним органом
відправлення строку доставки товарів;
забезпечувати доставку в митний орган призначення
прийнятих для перевезення товари без будь-якої зміни їх
упаковки або стану та документи на них, забезпечувати їх
схоронність під час перевезення;
не допускати без дозволу митного органу перевезення разом
із товарами, що перебувають під митним контролем, інших
товарів;
забезпечувати дотримання встановлених цим Кодексом заборон
і обмежень щодо користування та розпорядження товарами, митне
оформлення яких не завершено;
подавати для ознайомлення суб’єктам господарської
діяльності на їх вимогу дозвіл на здійснення діяльності митного
перевізника;
вести реєстр договорів про надання послуг з перевезення
між митними органами товарів, що перебувають під митним
контролем;
подавати митному органу на його вимогу необхідну
інформацію з питань, пов’язаних зі здійсненням діяльності
митного перевізника.
При здійсненні перевезень між митними органами товарів, що
перебувають під митним контролем, митний перевізник та його
посадові особи несуть відповідальність, встановлену цим
Кодексом та іншими актами законодавства України.
ГЛАВА 35. Відкриття та експлуатація магазину безмитної
торгівлі
Стаття 217. Магазин безмитної торгівлі
Магазин безмитної торгівлі – це спеціалізований
торговельний заклад, розташований у пункті (пунктах) пропуску
через державний кордон України, відкритого для міжнародного
повітряного або морського сполучення, призначений для
реалізації товарів, поміщених у митний режим безмитної
торгівлі, та має свідоцтво на відкриття та експлуатацію
магазину безмитної торгівлі.
Власником магазину безмитної торгівлі може бути лише
підприємство-резидент.
Магазини безмитної торгівлі здійснюють торгівлю всіма
видами продовольчих і непродовольчих товарів, як українських
так і іноземних, крім товарів, які відповідно до законодавства
заборонені до ввезення в Україну, вивезення з України та
транзиту через територію України. Правила продажу товарів
магазинами безмитної торгівлі та порядок здійснення митного
контролю за товарами, що постачаються для реалізації магазинами
безмитної торгівлі на повітряні та водні транспортні засоби
комерційного призначення, що виконують міжнародні рейси,
встановлюються центральним органом виконавчої влади в галузі
митної справи.
Взаємовідносини власника магазину безмитної торгівлі з
особою, яка розміщує у цьому магазині товари для реалізації,
визначаються відповідним договором.
Стаття 218. Вимоги до облаштування та розташування
магазину безмитної торгівлі
Приміщення магазину безмитної торгівлі може включати в
себе:
1) торговельний зал (зали), у тому числі бари та пункти
громадського харчування;
2) допоміжні приміщення;
3) склади магазину, в тому числі склад для товарів, які
реалізуються в торговельних залах, розташованих в різних
пунктах пропуску та переміщуються між ними виключно під митним
контролем.
Розташування магазинів безмитної торгівлі та умови
реалізації в них товарів повинні виключати можливість
безпосереднього ввезення цих товарів для споживання на митній
території України.
В приміщенні магазину безмитної торгівлі створюється зона
митного контролю.
Стаття 219. Права, обов’язки та відповідальність власника
магазину безмитної торгівлі
Власник магазину безмитної торгівлі зобов’язаний:
1) своєчасно декларувати митному органу, в зоні діяльності
якого знаходиться магазин, товари, що надходять до магазину чи
вибувають з магазину та подавати всі документи, необхідні для
здійснення митного контролю та митного оформлення цих товарів;
2) виключити можливість надходження до магазину та
вилучення з магазину товарів поза митним контролем;
3) дотримуватися положень цього Кодексу та інших
законодавчих актів України щодо умов діяльності магазинів
безмитної торгівлі;
4) вести облік товарів, що надходять до магазину безмитної
торгівлі та реалізуються ним, і подавати митному органу, в зоні
діяльності якого знаходиться магазин, звіт про рух товарів у
магазині за формою, встановленою спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.
Власники магазинів безмитної торгівлі можуть у порядку
передбаченому цим Кодексом, отримати дозвіл на відкриття та
експлуатацію митного складу закритого типу для зберігання та
наступного постачання в ці магазини всіх видів товарів, у тому
числі підакцизних.
Власники магазинів безмитної торгівлі несуть передбачену
цим Кодексом відповідальність за порушення порядку розміщення
та реалізації товарів у цих магазинах, а також за сплату митних
платежів у разі порушення цього порядку.
Стаття 220. Порядок видачі свідоцтва на відкриття та
експлуатацію магазину безмитної торгівлі, відмови у видачі
свідоцтва, зупинення дії, анулювання, термін та продовження
дії, переоформлення свідоцтва, переміщення та ліквідації
магазину безмитної торгівлі
Порядок видачі свідоцтва на відкриття та експлуатацію
магазину безмитної торгівлі, відмови у видачі свідоцтва,
зупинення дії, анулювання, термін та продовження дії,
переоформлення свідоцтва, переміщення та ліквідації магазину
безмитної торгівлі, а також порядок контролю за діяльністю
магазину безмитної торгівлі затверджується спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі
митної справи спільно зі спеціально уповноваженим органом
виконавчої влади у галузі охорони державного кордону.
Стаття 221. Розпорядження товарами, що знаходяться в
магазині безмитної торгівлі, у разі його ліквідації, анулювання
або зупинення дії свідоцтва на відкриття та експлуатацію цього
магазину
У разі зупинення дії свідоцтва, його анулювання або
ліквідації магазину безмитної торгівлі товари, що знаходяться у
магазині безмитної торгівлі, підлягають переміщенню на склад
магазину безмитної торгівлі та декларуванню його власником до
іншого митного режиму відповідно частини третьої статті 309
цього кодексу.
ГЛАВА 36. Відкриття та експлуатація митних складів
Стаття 222. Поняття митного складу
Митний склад – це відповідним чином облаштовані складське
приміщення, резервуар, холодильна чи морозильна камера, критий
чи відкритий майданчик, призначені для зберігання товарів у
режимі митного складу.
Власником митного складу може бути тільки підприємство-
резидент.
Порядок подання та розгляду заяви про видачу дозволу на
відкриття та експлуатацію митного складу, відповідальність
власника митного складу, права й обов’язки власника митного
складу, строк прийняття рішення про видачу або відмову у
видачі, вичерпний перелік підстав для відмови у видачі,
вичерпний перелік підстав для анулювання, строк дії, умови для
переоформлення, видачі дубліката дозволу на відкриття та
експлуатацію митного складу, вимоги до їх конструкції,
облаштування та місця розташування, а також порядок контролю з
боку митних органів за діяльністю митних складів затверджуються
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в
галузі митної справи.
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади в галузі митної справи визначає порядок розміщення,
зберігання, випуску й обліку товарів на митному складі.
Стаття 223. Типи митних складів
Митний склад може бути відкритого типу або закритого типу.
Митний склад закритого типу призначається виключно для
зберігання власником складу товарів, що належать йому.
Митний склад відкритого типу призначається для зберігання
товарів, що належать будь-яким особам.
Територія митного складу є зоною митного контролю, митних
складів відкритого типу – постійною зоною митного контролю.
Стаття 224. Правове регулювання взаємовідносин власника
митного складу відкритого типу з особами, які розміщують товари
на складі та митними органами
Взаємовідносини власника митного складу відкритого типу з
особами, які розміщують товари на цьому складі, визначаються
відповідним договором.
Взаємовідносини власника митного складу відкритого типу з
митними органами визначаються у відповідному договорі,
укладеному згідно з цивільним законодавством України.
Стаття 225. Вимоги до розташування митного складу
Умови розташування митних складів у населених пунктах
визначаються спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі митної справи.
Стаття 226. Розміщення товарів на митному складі
На митних складах можуть зберігатися будь-які товари, за
винятком товарів, заборонених до ввезення в Україну, вивезення
з України та транзиту через територію України і транспортні
засоби комерційного призначення, виходячи з міркувань:
захисту суспільної моралі, порядку та безпеки;
захисту прав інтелектуальної власності;
забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя
населення;
охорони навколишнього природного середовища,
а також товарів, перелік яких визначається Кабінетом
Міністрів України.
Не можуть зберігатися на митних складах товари, що
зберігаються виключно митним органом відповідно до статті 190
цього Кодексу.
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади у галузі митної справи може визначати види товарів, які
можуть бути допущені до зберігання на митних складах закритого
типу.
Товари, ввезені з-за меж митної території України, та
товари, що вивозяться за межі митної території України,
розміщуються на митному складі окремо.
Митний орган має право заборонити розміщення товарів на
митному складі, якщо власник складу не забезпечує належних умов
для діяльності на його території посадових осіб митного органу
з метою проведення митного контролю щодо таких товарів або
конструкція (облаштування) приміщення, резервуара, камери,
майданчика, які експлуатуються як митний склад, не забезпечують
належних умов для зберігання відповідних категорій товарів.
Небезпечні товари, товари, що можуть зашкодити іншим
товарам або товари, що вимагають спеціальних умов зберігання,
можуть розміщуватися тільки на митних складах, які мають
відповідні умови для зберігання таких товарів.
У разі поміщення товарів, розміщених на митному складі, до
іншого митного режиму, у тому числі з метою вивезення за межі
митної території України, відповідно до частин третьої та
четвертої статті 296 цього Кодексу, митний орган може
встановлювати строк для вивезення зазначених товарів з митного
складу, виходячи з можливостей наявних транспортних засобів та
навантажувально-розвантажувальної техніки.
Стаття 227. Операції з товарами, що зберігаються на
митному складі
Власник товарів, що зберігаються на митному складі, або
уповноважена ним особа з дозволу митного органу може проводити
з цими товарами такі операції:
1) операції, необхідні для забезпечення схоронності цих
товарів;
2) підготовка товарів до продажу (відчуження) та
транспортування: подрібнення партій, формування відправлень,
сортування, пакування, перепакування, маркування, навантаження,
вивантаження, перевантаження та інші подібні операції.
З дозволу митного органу можуть також братися проби та
зразки товарів, що зберігаються на складі.
Операції, що проводяться з товарами, які зберігаються на
митному складі, не повинні змінювати характеристик, за якими ці
товари були класифіковані згідно з Українською класифікацією
товарів зовнішньоекономічної діяльності.
Конкретний перелік операцій, що можуть проводитися з
товарами, які зберігаються на митному у складі, та порядок їх
здійснення встановлюються спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі митної справи.
Стаття 228. Передача права власності на товари, що
знаходяться на митному складі
Допускається передача права власності на товари, що
знаходяться на митному складі відкритого типу.
Стаття 229. Особа, яка несе відповідальність за
недотримання порядку зберігання товарів на митному складі та
здійснення операцій з цими товарами
Передбачену цим Кодексом та іншими нормативно-правовими
актами України відповідальність за недотримання порядку
зберігання товарів на митному складі та здійснення операцій з
цими товарами (крім випадків, передбачених статтею 230 цього
Кодексу) несе власник зазначеного складу.
У разі втрати чи видачі без дозволу митного органу
товарів, які зберігаються на митному складі, власник цього
складу зобов’язаний сплатити мита та податки, установлені
законом на імпорт цих товарів. Власник митного складу
звільняється від обов’язку зі сплаті мит та податків лише у
разі, якщо товари, які зберігаються на складі, було знищено або
безповоротно пошкоджено внаслідок аварії, дії обставин
непереборної сили або природних втрат за нормальних умов
зберігання. У разі видачі зазначених товарів зі складу без
дозволу митного органу обов’язок зі сплаті мит та податків несе
особа, якій було видано ці товари, якщо буде встановлено, що
при одержанні товарів вона знала або повинна була знати про
порушення передбаченого законом порядку їх видачі.
Стаття 230. Розпорядження товарами, що зберігаються на
митному складі, у разі анулювання дозволу на відкриття та
експлуатацію митного складу
Після набрання чинності наказу про анулювання дозволу на
відкриття та експлуатацію митного складу ввезення товарів на
цей склад не допускається. Товари, які зберігаються на цьому
складі, протягом 10 робочих днів з дня набрання чинності
зазначеним наказом повинні бути переміщені власником або
уповноваженою ним особою під митним контролем на інший митний
склад, на склад митного органу або заявлені до митного
оформлення в інший митний режим.
Відповідальність за порушення встановленого частиною
першою цієї статті строку розпорядження товарами, які
зберігаються на митному складі, несе власник зазначених товарів
або уповноважена ним особа.
ГЛАВА 37. Відкриття та експлуатація складу тимчасового
зберігання
Стаття 231. Склади тимчасового зберігання
Склад тимчасового зберігання – об’єкт, який
використовується суб’єктом господарської діяльності для
тимчасового зберігання товарів і транспортних засобів
комерційного призначення під митним контролем, на використання
якого митним органом надано дозвіл на відкриття та експлуатацію
складу тимчасового зберігання.
Випадки розміщення на території складу транспортних
засобів комерційного призначення визначаються спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань
митної справи.
Як склади тимчасового зберігання можуть використовуватися
відповідним чином облаштовані складські приміщення, резервуари,
холодильні чи морозильні камери, криті чи відкриті майданчики.
Власниками складів тимчасового зберігання можуть бути
тільки підприємства-резиденти.
Порядок подання та розгляду заяви про видачу дозволу на
відкриття та експлуатацію складу тимчасового зберігання,
відповідальніст власника складу тимчасового зберігання, його
права й обов’язки, строк прийняття рішення про видачу або
відмову у видачі, вичерпний перелік підстав для відмови у
видачі, вичерпний перелік підстав для анулювання, строк дії,
умови для переоформлення, видачі дубліката дозволу на відкриття
та експлуатацію складу тимчасового зберігання, вимоги до їх
конструкції, облаштування та місця розташування, а також
порядок контролю з боку митних органів за діяльністю складів
тимчасового зберігання затверджуються спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з питань митної справи.
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади в галузі митної справи визначає порядок розміщення,
зберігання, випуску й обліку товарів і транспортних засобів
комерційного призначення на складі тимчасового зберігання.
Стаття 232. Типи складів тимчасового зберігання
Склад тимчасового зберігання може бути закритого та
відкритого типу.
Склад тимчасового зберігання закритого типу призначається
виключно для зберігання власником складу товарів, що належать
йому.
Склад тимчасового зберігання відкритого типу призначається
для зберігання товарів, що належать будь-яким особам.
Територія складу тимчасового зберігання є зоною митного
контролю, митних складів відкритого типу – постійною зоною
митного контролю.
Стаття 233. Правове регулювання взаємовідносини власника
складу тимчасового зберігання відкритого типу з особами, які
розміщують товари на складі
Взаємовідносини власника складу тимчасового зберігання
відкритого типу з особами, які розміщують товари на цьому
складі, визначаються відповідним договором, за виключенням
випадків, передбачених цим Кодексом.
Взаємовідносини власника складу тимчасового зберігання
відкритого типу з митними органами визначаються у відповідному
договорі, укладеному згідно з цивільним законодавством України.
Стаття 234. Обмеження щодо розміщення товарів на складах
тимчасового зберігання
а складах тимчасового зберігання можуть розміщуватися будь-
які товари. Однак небезпечні товари, товари, що можуть
зашкодити іншим товарам або товари, що потребують спеціальних
умов зберігання, можуть розміщуватися тільки на складах
тимчасового зберігання, які мають відповідні умови для
зберігання таких товарів.
Не допускається розміщення на складах тимчасового
зберігання товарів, які швидко псуються або мають обмежений
строк зберігання, якщо до закінчення строку їх придатності
залишається менше одного місяця.
Не підлягають передачі на тимчасове зберігання
підприємствам товари, що зберігаються виключно митним органом
відповідно до статті 190 цього Кодексу.
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади в галузі митної справи може визначати також перелік
окремих видів товарів, які передаються на тимчасове зберігання
під митним контролем лише на склади митних органів.
У разі декларування товарів, розміщених на складі
тимчасового зберігання, до обраного митного режиму відповідно
до частини п’ятої статті 238 цього Кодексу, митний орган
встановлює строк для вивезення зазначених товарів зі складу,
виходячи з можливостей наявних засобів для транспортування цих
товарів та навантажувально-розвантажувальної техніки.
Стаття 235. Документи, необхідні для розміщення товарів на
складі тимчасового зберігання
Для розміщення товарів на складі тимчасового зберігання
митному органу подаються лише документи, що дають змогу
ідентифікувати ці товари.
Спеціально уповноважений центральний органом виконавчої
влади з питань митної справи визначає випадки необхідності
подання митної декларації як документа, необхідного для
розміщення товарів на тимчасове зберігання.
Стаття 236. Додаткові права митних органів щодо складів
тимчасового зберігання
Митні органи можуть встановлювати додаткові обов’язкові
вимоги щодо конструкції, облаштування і місця розташування
складів тимчасового зберігання.
Митний орган має право заборонити розміщення товарів на
складі тимчасового зберігання, якщо власник складу не
забезпечує належних умов для діяльності на його території
посадових осіб митного органу з метою проведення митного
контролю щодо таких товарів або конструкція (облаштування)
приміщення, резервуара, камери, які експлуатуються як склад
тимчасового зберігання, не забезпечують належних умов для
зберігання відповідних категорій товарів.
Стаття 237. Операції з товарами, розміщеними на складі
тимчасового зберігання
Крім операцій, зазначених у статті 87 цього Кодексу,
власник товарів, розміщених на складі тимчасового зберігання,
або уповноважена ним особа може з дозволу митного органу
піддавати такі товари:
1) операціям, необхідним для забезпечення зберігання цих
товарів у незмінному стані.
2) оглядові та вимірюванню.
З дозволу митного органу можуть також братися проби та
зразки товарів, що зберігаються на складі.
Стаття 238. Строк тимчасового зберігання товарів
Загальний строк тимчасового зберігання товарів на складі
тимчасового зберігання не може перевищувати 30 днів.
Товари з обмеженим терміном реалізації можуть зберігатись
на складі тимчасового зберігання в межах строку збереження їх
якостей, які дають можливість використовувати такі товари за
призначенням, але не більше строку, установленого частиною
першою цієї статті.
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади в галузі митної справи може встановлювати менші строки
зберігання для окремих товарів.
Строк тимчасового зберігання товарів, зазначений у частині
першій цієї статті, за заявою декларанта може бути продовжений
(але не більше ніж на 15 днів) митним органом, за дозволом
якого товари були розміщені на складі. Якщо особа, яка зберігає
товари на складі тимчасового зберігання відкритого типу, не є
власником цього складу, її заява про продовження строку
тимчасового зберігання зазначених товарів попередньо
погоджується з власником складу. Не допускається продовження
строку тимчасового зберігання товарів, відносно яких спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі
митної справи встановлено менші строки їх зберігання.
До закінчення строків зберігання, зазначених у частинах
першій, другій, третій та четвертій цієї статті, товари, що
тимчасово зберігаються під митним контролем, повинні бути:
1) задекларовані власником або вповноваженою ним особою до
обраного митного режиму;
2) передані власником складу або товарів чи вповноваженою
ним особою відповідному митному органу для зберігання або
розпорядження відповідно до цього Кодексу;
3) або відправлені за документами контролю доставки
товарів до інших митних органів для їх подальшого митного
оформлення.
Стаття 239. Особа, відповідальна за схоронність товарів,
розміщених на складі тимчасового зберігання
Відповідальним перед митними органами за втрату чи
пошкодження товарів, розміщених на складі тимчасового
зберігання, є власник складу тимчасового зберігання.
За видачу без дозволу митного органу або втрату товарів,
розміщених на складі тимчасового зберігання, власник складу
тимчасового зберігання несе відповідальність, передбачену цим
Кодексом.
У разі втрати чи видачі без дозволу митного органу
товарів, які зберігаються на складі тимчасового зберігання,
власник цього складу зобов’язаний сплатити мита та податки,
установлені законом на імпорт цих товарів. Власник складу
тимчасового зберігання звільняється від обов’язку по сплаті мит
та податків лише у разі, якщо товари, які зберігаються на
складі, було знищено або безповоротно пошкоджено внаслідок
аварії, дії обставин непереборної сили або природних втрат за
нормальних умов зберігання. У разі видачі зазначених товарів зі
складу без дозволу митного органу обов’язок по сплаті мит та
податків несе особа, якій було видано ці товари, якщо буде
встановлено, що при одержанні товарів вона знала або повинна
була знати про порушення передбаченого законом порядку їх
видачі.
Стаття 240. Розпорядження товарами у разі анулювання
дозволу на відкриття та експлуатацію складу тимчасового
зберігання
Після набрання чинності наказом про анулювання дозволу на
відкриття та експлуатацію складу тимчасового зберігання
ввезення товарів на цей склад не допускається. Товари, які
зберігаються на цьому складі, протягом 10 робочих днів з дня
набрання чинності зазначеним рішенням повинні бути переміщені
власником або уповноваженою ним особою під митним контролем на
інший склад тимчасового зберігання, на склад митного органу або
задекларовані до обраного митного режиму
За порушення встановленого частиною першою цієї статті
строку розпорядження товарами, розміщеними на складі
тимчасового зберігання, власник зазначених товарів або
уповноважена ним особа несуть відповідальність, передбачену цим
Кодексом та іншими нормативно-правовими актами України.
ГЛАВА 38. Відкриття та експлуатація вантажного митного
комплексу
Стаття 241. Вантажний митний комплекс
Вантажний митний комплекс – це ділянка території з
комплексом будівель, споруд, інженерно-технічних засобів і
комунікацій, необхідних для здійснення митного контролю та
митного оформлення товарів і транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через митний кордон України, яка
належить юридичній особі – резиденту, зареєстрованому як
суб’єкт підприємницької діяльності.
Порядок подання та розгляду заяви про видачу дозволу на
відкриття та експлуатацію вантажного митного комплексу, порядок
діяльності, вимоги щодо отримання, строк прийняття рішення про
видачу або відмову у видачі, вичерпний перелік підстав для
відмови у видачі, вичерпний перелік підстав для анулювання,
строк дії, умови для переоформлення, видачі дубліката дозволу
на відкриття та експлуатацію вантажного митного комплексу,
вимоги до конструкції та облаштування, а також порядок контролю
з боку митних органів за діяльністю вантажного митного
комплексу затверджуються спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі митної справи.
Стаття 242. Послуги, що надаються вантажними митними
комплексами особам, що переміщують товари через митний кордон
України
Вантажні митні комплекси повинні забезпечувати:
надання посередницьких послуг з декларування товарів, що
переміщуються через митний кордон України;
надання послуг зі зберігання товарів, що переміщуються
через митний кордон України, і транспортних засобів
комерційного призначення;
виконання навантажувально-розвантажувальних робіт;
надання транспортно-експедиційних послуг та забезпечення
охорони експортно-імпортних вантажів при перевезенні їх
залізничним, автомобільним, повітряним, морським та річковим
транспортом;
технічне обслуговування та дрібний ремонт транспортних
засобів комерційного призначення;
організацію відпочинку та харчування, надання першої
медичної допомоги;
надання консультативної допомоги з питань митної справи
тощо.
Стаття 243. Правове регулювання взаємовідносин власника
вантажного митного комплексу з особами, які користуються
послугами комплексу
Взаємовідносини власника вантажного митного комплексу з
особами, які користуються послугами комплексу, визначаються
відповідним договором.
Стаття 244. Вимоги до конструкції облаштування та
розташування вантажного митного комплексу
Територія вантажного митного комплексу повинна бути
огороджена з усіх боків.
Конструкція огорожі повинна виключати можливість
несанкціонованого проникнення сторонніх осіб на територію
комплексу та вилучення з неї товарів, що обслуговуються
комплексом.
Інфраструктура вантажного митного комплексу повинна
включати в себе:
належним чином обладнані приміщення для роботи посадових
осіб митних органів та державних органів, які здійснюють інші
види державного контролю;
місця для проведення митного огляду (переогляду) товарів,
що обслуговуються комплексом;
склад тимчасового зберігання відкритого типу та митний
склад відкритого типу;
місця для стоянки автотранспорту, забезпечені цілодобовою
охороною та засобами пожежегасіння;
пункт технічного обслуговування вантажного автотранспорту;
медичний пункт;
пункт громадського харчування та місця відпочинку для
осіб, які користуються послугами комплексу;
туалети.
Митні органи, мають право встановлювати додаткові вимоги
до конструкції та облаштування вантажного митного комплексу.
Умови розташування вантажних митних комплексів у населених
пунктах визначаються спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у галузі митної справи.
Стаття 245. Обов’язки власника вантажного митного
комплексу
Власник вантажного митного комплексу зобов’язаний:
дотримуватись положень цього Кодексу, виконувати умови
дозволу на відкриття та експлуатацію вантажного митного
комплексу та вимоги митного органу щодо конструкції,
облаштування і місця розташування комплексу;
забезпечити безоплатний вхід та в’їзд на територію
комплексу;
виключити можливість несанкціонованого доступу на
територію комплексу сторонніх осіб, а також вилучення з його
території товарів, що перебувають під митним контролем, і
транспортних засобів комерційного призначення;
забезпечувати безперешкодний доступ посадових осіб митного
органу до товарів, розміщених на території комплексу, та
документів на такі товари, створювати цим особам належні умови
для роботи;
забезпечити можливість компактного розміщення на території
комплексу посадових осіб митного органу та представників усіх
державних контрольних служб, які здійснюють інші види
державного контролю, (принцип “єдиного офісу”);
вести облік товарів, що обслуговуються комплексом, і
подавати відповідному митному органу звіт про такі товари за
формою та у порядку, встановленими спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у галузі митної справи;
забезпечити наявність та функціонування електронного
обліку товарів і транспортних засобів комерційного призначення,
що переміщуються територією вантажного митного комплексу, і
безперешкодний доступ до системи згаданого електронного обліку
посадових осіб митних органів;
забезпечити наявність та функціонування контрольно-
пропускної системи при в’їзді та при виїзді з вантажного
митного комплексу, обладнаної шлагбаумами, засобами
автоматичного зчитування даних реєстраційних номерних знаків
транспортних засобів та електронними вагами, з можливістю
автоматичного внесення інформації про реєстраційний номер
транспортного засобу та його загальну вагу до системи
електронного обліку товарів і транспортних засобів;
забезпечити наявність та функціонування системи
відеоспостереження як за всією територією вантажного митного
комплексу, так і за в’їздом та виїздом з нього, процедурою
здійснення митного контролю з фіксацією такого відображення для
ведення відповідного архіву, а також безперешкодний доступ до
згаданої системи відеоспостереження посадових осіб митних
органів тощо.
Стаття 246. Відповідальність посадових осіб вантажного
митного комплексу
При вчиненні дій, пов’язаних з наданням послуг особам, що
переміщують товари через митний кордон України, посадові особи
вантажного митного комплексу несуть відповідальність,
передбачену цим Кодексом, іншими актами законодавства України
та/або нормативно-правовими актами України.
РОЗДІЛ VIII. МИТНИЙ РЕЖИМ ЩОДО ТОВАРІВ, ЯКІ
ПЕРЕМІЩУЮТЬСЯ ЧЕРЕЗ МИТНИЙ КОРДОН УКРАЇНИ
ГЛАВА 39. Загальні положення
Стаття 247. Види митного режиму
Відповідно до мети переміщення товарів через митний кордон
України запроваджуються такі види митного режиму:
1) імпорт (випуск для вільного обігу);
2) реімпорт;
3) експорт (остаточне вивезення);
4) реекспорт;
5) міжнародний митний транзит;
6) тимчасове ввезення;
7) тимчасове вивезення;
8) митний склад;
9) спеціальна митна зона (вільна зона);
10) безмитна торгівля;
11) переробка на митній території;
12) переробка за межами митної території;
13) знищення або руйнування;
14) відмова на користь держави.
Митний режим, не передбачений частиною першою цієї статті,
може встановлюватися тільки шляхом внесення відповідних змін до
цього Кодексу.
Положення цієї статті не застосовуються при переміщенні
товарів на умовах, визначених пунктом 4 частини третьої статті
176 цього Кодексу, між підрозділом митного органу, розташованим
на штучному острові, установці або споруді, створеними у
виключній морській економічній зоні України, на які поширюється
виключна юрисдикція України, та митним органом, розташованим на
території України, зайнятій сушею.
Стаття 248. Вибір та зміна митного режиму
Декларант самостійно визначає митний режим товарів, які
переміщуються через митний кордон України, відповідно до мети
їх переміщення та на підставі документів, що подаються митному
органу для здійснення митного контролю та митного оформлення.
Зміна митного режиму допускається за умови дотримання
вимог законодавства щодо заходів митно-тарифного та нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної діяльності та подання митному
органу для здійснення митного контролю та митного оформлення
відповідних документів, що підтверджують заявлений режим.
Стаття 249. Регулювання питань, пов’язаних із
застосуванням митних режимів
Питання, пов’язані із визначенням порядку застосування
митного режиму, виконанням необхідних митних формальностей та
здійсненням митного контролю за товарами, поміщеними у
відповідний митний режим, регулюються спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.
ГЛАВА 40. Імпорт (випуск для вільного обігу)
Стаття 250. Поняття митного режиму імпорту (випуску для
вільного обігу)
Імпорт (випуск для вільного обігу) – митний режим,
відповідно до якого ввезені на митну територію України товари
після виконання усіх необхідних митних формальностей
залишаються на цій території без зобов’язань щодо їх зворотного
вивезення.
Стаття 251. Умови поміщення товарів у режим імпорту
(випуску для вільного обігу)
У митний режим імпорту можуть бути поміщені іноземні
товари, які:
а) безпосередньо ввозяться на митну територію України;
б) після ввезення на митну територію України перебувають
на тимчасовому зберіганні під митним контролем;
в) після ввезення на митну територію України були поміщені
у режими митного складу, тимчасового ввезення, міжнародного
митного транзиту, а також переробки на митній території України
(у тому числі компенсаційні продукти),
за винятком товарів, заборонених до поміщення у цей режим
відповідно до законодавства.
Поміщення товарів (крім проб та зразків, що відбираються
митними органами) у режим імпорту передбачає сплату ввізних мит
та податків і застосування до цих товарів заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Стаття 252. Митний статус товарів, що поміщуються у режим
імпорту (випуску для вільного обігу)
Товари, поміщені у режим імпорту, отримують статус
українських товарів.
ГЛАВА 41. Реімпорт
Стаття 253. Поняття митного режиму реімпорту
Реімпорт – митний режим, відповідно до якого товари, що
були раніше вивезені за межі митної території України, не
пізніше ніж у встановлений законодавством строк увозяться на
митну територію України з метою вільного обігу без сплати
ввізних мит та податків і без застосування до цих товарів
заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності
економічного характеру.
Стаття 254. Умови поміщення товарів у режим реімпорту
У митний режим реімпорту можуть бути поміщені товари, що
при вивезенні за межі митної території України мали статус
українських та які:
а) були вивезені у режимі експорту і повертаються особі,
що їх експортувала, у зв’язку з невиконанням (неналежним
виконанням) умов зовнішньоекономічної угоди, згідно з якою ці
товари поміщувались у режим експорту або в силу інших обставин,
що перешкоджають виконанню цієї угоди, якщо ці товари:
- ввозяться протягом шести місяців з дати поміщення їх у
режим експорту;
- перебувають у тому ж стані, в якому вони були вивезені
за межі митної території, крім природних змін їх якісних та
(або) кількісних характеристик за нормальних умов
транспортування, зберігання та використання (експлуатації),
внаслідок якого були виявлені недоліки, що спричинили
повернення товарів;
б) були вивезені у режимі тимчасового вивезення та
ввозяться до завершення строку дії цього митного режиму і
перебувають у тому ж стані, в якому вони були вивезені за межі
митної території, крім природних змін їх якісних та (або)
кількісних характеристик за нормальних умов транспортування й
зберігання, а також змін, що дозволяються у відношенні таких
товарів у разі їх використання у режимі тимчасового вивезення;
в) були вивезені у режимі переробки за межами митної
території та ввозяться до завершення строку дії цього митного
режиму і перебувають у тому ж стані, в якому вони були вивезені
за межі митної території, крім природних змін їх якісних та
(або) кількісних характеристик за нормальних умов
транспортування й зберігання;
г) є компенсаційними продуктами переробки товарів,
вивезених у режимі переробки за межами митної території, які
ввозяться до завершення строку дії цього митного режиму, якщо
метою переробки був безоплатний ремонт або безоплатне технічне
обслуговування.
Товари, зазначені в частині першій цієї статті, можуть
бути також поміщені у режим реімпорту, якщо:
- під час перебування таких товарів за межами митної
території України вони піддавалися операціям, необхідним для їх
збереження або технічного обслуговування, за умови, що такі
операції не призвели до збільшення вартості цих товарів,
визначеної на момент вивезення;
- стан таких товарів змінився внаслідок аварії або дії
обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту аварії
або дії обставин непереборної сили в порядку, встановленому
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у
галузі митної справи.
Стаття 255. Окремі положення щодо застосування режиму
реімпорту
Застосування режиму реімпорту можливе лише за умови
ідентифікації митним органом товарів, заявлених у цей режим, як
таких, що були раніше вивезені за межі митної території
України.
Дозволяється застосування режиму реімпорту у разі, якщо на
митну територію України ввозиться лише частина раніше вивезених
товарів.
За винятком випадків реімпорту, передбачених пунктом а)
частини першої статті 254 цього Кодексу, дозволяється
застосування режиму реімпорту у випадку ввезення на митну
територію України товарів іншою особою, ніж та, що їх вивезла,
якщо це виправдано обставинами.
Митний режим реімпорту може бути застосований як при їх
безпосередньому ввезенні товарів на митну територію України,
так і після поміщення їх у інший митний режим.
Як правило, декларування товарів у режим реімпорту може
здійснюватися у будь-якому митному органі. З метою полегшення
контролю за дотриманням режиму реімпорту спеціально
уповноважений центральний орган виконавчої влади у галузі
митної справи може визначати випадки, у яких декларування
товарів у режим реімпорту повинне здійснюватися у тому ж
митному органі, у якому зазначені товари декларувалися для
вивезення за межі митної території України.
Не вимагається письмова декларація на товари для реімпорту
упаковок, контейнерів, піддонів та транспортних засобів
комерційного призначення за умови надання митному органу
документів, що свідчать про перебування зазначених товарів у
вільному обігу на митній території України при їх вивезенні.
Стаття 256. Митний статус товарів, що поміщуються у режим
реімпорту
Українські товари, поміщені у режим реімпорту, зберігають
статус українських товарів.
Іноземні товари, поміщені у режим реімпорту, отримують
статус українських товарів.
Стаття 257. Повернення коштів, отриманих або не сплачених
у зв’язку з вивезенням товарів при їх реімпорті
Особа, що переміщує товари у режимі реімпорту, сплачує
суми внутрішніх податків, пільг, субсидій, відшкодувань та будь-
які інші суми, не сплачені або одержані прямо або побічно
особою, що вивозила ці товари, у зв’язку з їх вивезенням, а
також проценти з цих сум, нараховані за обліковою ставкою
Національного банку України.
Стаття 258. Повернення сум вивізного (експортного) мита
при реімпорті товарів
У разі реімпорту товарів, зазначених у пункті а) частини
першої статті 254 цього Кодексу, суми вивізного (експортного)
мита, сплачені при експорті цих товарів, повертаються особам,
що їх сплачували, на підставі письмових заяв таких осіб.
Повернення зазначених сум здійснюється за рахунок Державного
бюджету України органами Державного казначейства України за
поданням відповідних митних органів.
ГЛАВА 42. Експорт (остаточне вивезення)
Стаття 259. Поняття митного режиму експорту (остаточного
вивезення)
Експорт (остаточне вивезення) – митний режим, відповідно
до якого українські товари вивозяться за межі митної території
України без зобов’язань щодо їх зворотного ввезення.
Стаття 260. Умови поміщення товарів у режим експорту
(остаточного вивезення)
У митний режим експорту можуть поміщуватися українські
товари, що знаходяться на митній території України, або були
раніше вивезені за межі митної території України, за винятком
товарів, заборонених до поміщення у цей режим відповідно до
законодавства.
Вивезення товарів за межі митної території України в
режимі експорту (остаточного вивезення) передбачає:
1) подання митному органу документів, що засвідчують
підстави та умови поміщення товарів у режим експорту;
2) сплату мит та податків, установлених на експорт
товарів;
3) застосування до цих товарів заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної діяльності;
4) у випадках, встановлених законодавством України,
обов’язковою умовою для поміщення товарів у режим експорту є
подання митниці дозволу органу, визначеного законом або
міжнародним договором України, укладеним в установленому
законом порядку, на проведення зовнішньоекономічної операції з
реекспорту цих товарів.
5) дотримання експортером інших вимог, передбачених
законодавством.
Митні органи не вимагають обов’язкового підтвердження
прибуття товарів, що експортуються, у пункт призначення за
межами митної території України.
Стаття 261. Митний статус товарів, що поміщуються у режим
експорту (остаточного вивезення)
Товари, поміщені у митний режим експорту та фактично
вивезені за межі митної території України, втрачають статус
українських товарів.
ГЛАВА 43. Реекспорт
Стаття 262. Поняття митного режиму реекспорту
Реекспорт – митний режим, відповідно до якого товари, що
були раніше ввезені на митну територію України, не пізніше ніж
у встановлений законодавством строк вивозяться за межі цієї
території з метою вільного обігу без сплати вивізних мит та
податків та без застосування до цих товарів заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної діяльності економічного
характеру , якщо інше не передбачено законом.
Стаття 263. Умови переміщення товарів у режимі реекспорту
У митний режим реекспорту можуть бути поміщені товари, що
при ввезенні на митну територію України мали статус іноземних
та які:
а) після ввезення на митну територію України зберігались
під митним контролем та не були розміщені у митний режим (у
тому числі у зв’язку з обмеженнями чи заборонами щодо ввезення
таких товарів на територію України);
б) були поміщені у режим тимчасового ввезення та
вивозяться до завершення строку дії цього митного режиму і
перебувають у тому ж стані, в якому вони були ввезені на митну
територію України, крім природних змін їх якісних та (або)
кількісних характеристик за нормальних умов транспортування й
зберігання, а також змін, що дозволяються у відношенні таких
товарів у разі їх використання у режимі тимчасового ввезення;
в) були поміщені у режим переробки на митній території та
вивозяться до завершення строку дії цього митного режиму і
перебувають у тому ж стані, в якому вони були ввезені на митну
територію України, крім природних змін їх якісних та (або)
кількісних характеристик за нормальних умов транспортування й
зберігання або є компенсаційними продуктами переробки товарів,
поміщених у режим переробки на митній території;
г) були поміщені у режим митного складу та вивозяться до
завершення строку дії цього митного режиму;
д) були поміщені у режим імпорту й повертаються
нерезиденту – стороні зовнішньоекономічної угоди, згідно з
якою ці товари поміщувались у режим імпорту, у зв’язку з
невиконанням (неналежним виконанням) умов цієї угоди, або в
силу інших обставин, що перешкоджають її виконанню, якщо ці
товари:
- вивозяться протягом шести місяців з дати поміщення їх у
режим імпорту;
- перебувають у тому ж стані, в якому вони були ввезені на
митну територію України, крім природних змін їх якісних та
(або) кількісних характеристик за нормальних умов
транспортування, зберігання та використання (експлуатації),
внаслідок якого були виявлені недоліки, що спричинили
повернення товарів;
Товари, зазначені в частині першій цієї статті, можуть
бути також поміщені у режим реекспорту, якщо:
- під час перебування таких товарів на митній території
України вони піддавалися операціям, необхідним для їх
збереження або технічного обслуговування, за умови, що такі
операції не призвели до збільшення вартості цих товарів,
визначеної на момент ввезення;
- стан таких товарів змінився внаслідок аварії або дії
обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту аварії
або дії обставин непереборної сили в порядку, встановленому
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у
галузі митної справи.
У випадках, встановлених законодавством України,
обов’язковою умовою для поміщення товарів у режим реекспорту є
подання митниці дозволу органу, визначеного законом або
міжнародним договором України, укладеним в установленому
законом порядку, на проведення зовнішньоекономічної операції з
реекспорту цих товарів.
Стаття 264. Окремі положення щодо застосування режиму
реекспорту
Застосування режиму реекспорту можливе лише за умови
ідентифікації митним органом товарів, заявлених у цей режим, як
таких, що були раніше ввезені на митну територію України.
Дозволяється застосування режиму реекспорту у разі, якщо
за межі митної території України вивозиться лише частина раніше
ввезених товарів.
За винятком випадків реекспорту, передбачених пунктом д)
частини першої статті 263 цього Кодексу, дозволяється
застосування режиму реекспорту у випадку вивезення за межі
митної території України товарів іншою особою, ніж та, що їх
ввозила, якщо це виправдано обставинами.
Митний режим реекспорту може бути застосований як при їх
безпосередньому ввезенні товарів на митну територію України,
так і після поміщення їх у інший митний режим.
Як правило, декларування товарів у режим реекспорту може
здійснюватися у будь-якому митному органі. З метою полегшення
контролю за дотриманням режиму реекспорту спеціально
уповноважений центральний орган виконавчої влади у галузі
митної справи може визначати випадки, у яких декларування
товарів у режим реекспорту повинне здійснюватися у тому ж
митному органі, у якому зазначені товари декларувалися для
ввезення на митну територію України.
Не вимагається письмова декларація на товари для
реекспорту упаковок, контейнерів, піддонів та транспортних
засобів комерційного призначення за умови надання митному
органу документів, що свідчать про перебування зазначених
товарів у вільному обігу за межами митної території України при
їх ввезенні.
Митні органи не вимагають обов’язкового підтвердження
прибуття товарів, що реекспортуються, у пункт призначення за
межами митної території України.
Стаття 265. Митний статус товарів, що поміщуються у режим
реекспорту
Іноземні товари, поміщені у режим реекспорту, зберігають
статус іноземних товарів.
Українські товари, поміщені у режим реекспорту та фактично
вивезені за межі митної території України, втрачають статус
українських товарів.
Стаття 266. Повернення сум ввізних мит та податків при
реекспорті українських товарів
У разі реекспорту українських товарів, зазначених у пункті
д) частини першої статті 263 цього Кодексу, суми ввізних мит та
податків, сплачені при імпорті цих товарів, повертаються
особам, що їх сплачували, на підставі письмових заяв таких
осіб. Повернення зазначених сум здійснюється за рахунок
Державного бюджету України органами Державного казначейства
України за поданням відповідних митних органів.
ГЛАВА 44. Міжнародний митний транзит
Стаття 267. Поняття митного режиму міжнародного митного
транзиту
Міжнародний митний транзит – митний режим, відповідно до
якого іноземні товари та (або) транспортні засоби комерційного
призначення переміщуються під митним контролем між митним
органом ввезення цих товарів на митну територію України та
митним органом вивезення їх за межі митної території України,
або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-
якого використання таких товарів на митній території України.
Стаття 268. Умови переміщення у режимі міжнародного
митного транзиту
Товари та (або) транспортні засоби комерційного
призначення, що переміщуються у режимі міжнародного митного
транзиту, повинні:
1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх
якісних та (або) кількісних характеристик за нормальних умов
транспортування й зберігання;
2) не використовуватися на території України ні з якою
іншою метою, крім транзиту;
3) у випадках, визначених законодавством України,
переміщуватися за наявності дозволу на транзит через територію
України, який видається відповідними уповноваженими органами. У
наданні дозволу на транзит товарів через територію України не
може бути відмовлено тільки з огляду на країну походження,
країну відправлення або країну призначення цих товарів;
4) у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України,
переміщуватися встановленими маршрутами та шляхами;
5) бути доставленими до митного органу призначення у
строк, що визначається відповідно до чинних в Україні
нормативів на перевезення вантажів, виходячи з виду транспорту,
маршруту, відстані до кінцевого пункту та інших умов
перевезення.
6) транспортні засоби комерційного призначення, поміщені у
режим міжнародного митного транзиту, можуть піддаватися
операціям з регулярного технічного обслуговування та ремонту,
необхiднiсть в яких виникла протягом строку перебування їх на
митній території України.
За умови забезпечення надійної ідентифікації товарів, що
переміщуються у режимі міжнародного митного транзиту, та
дотримання інших вимог, установлених цим Кодексом, допускається
перевезення зазначених товарів транспортним засобом, який
одночасно перевозить інші товари.
Стаття 269. Допущення до переміщення в режимі міжнародного
митного транзиту
Рішення про допущення товарів та (або) транспортних
засобів комерційного призначення до переміщення в режимі
міжнародного митного транзиту приймається митним органом на
підставі наявних документів і за умови виконання перевізником
положень цього Кодексу та інших законів України.
Стаття 270. Документи, що використовуються для
декларування у режим міжнародного митного транзиту
Для декларування у режим міжнародного митного транзиту
пiдакцизних товарів, що переміщуються будь-яким видом
транспорту, крім випадків транзиту у межах одного пункту
пропуску та транзиту з використанням книжки АТА або книжки CPD,
обов’язково використовується митна декларацiя.
У випадках, не зазначених у частині першій цієї статті,
для декларування товарів у режим міжнародного митного транзиту
в залежності від виду транспорту, можуть використовуватися:
а) митна декларація або накладна УМВС (СМГС), накладна ЦIМ
(СIМ), накладна ЦIМ/УМВС (CIM/SMGS, ЦИМ/СМГС) – при
перевезеннях залізничним транспортом;
б) митна декларація або книжка МДП (Carnet TIR) – при
перевезеннях автомобільним транспортом;
в) митна декларація або, у разi транзиту в межах одного
пункту пропуску, авiацiйна вантажна накладна (Air Waybill)
та/або вантажна вiдомiсть (Cargo Manifest) – при перевезеннях
авіаційним транспортом;
г) митна декларація або, у разi транзиту в межах одного
пункту пропуску, коносамент (Bill of Lading) – при
перевезеннях водним транспортом.
Незалежно від виду транспорту, для декларування у режим
міжнародного митного транзиту товарів або транспортних засобів
комерційного призначення можуть використовуватися книжка АТА
або книжка CPD.
У випадках, передбачених міжнародними договорами України,
укладеними в установленому законом порядку , для декларування у
режим міжнародного митного транзиту товарів та (або)
транспортних засобів комерційного призначення використовуються
документи, передбачені такими договорами.
Стаття 271. Перевантаження товарів, що переміщуються у
режимі міжнародного митного транзиту
Перевантаження товарів що переміщуються у режимі
міжнародного митного транзиту, з транспортного засобу, на якому
вони були ввезені на митну територію України, на транспортний
засіб, на якому ці товари будуть вивезені з цієї території,
допускається з дозволу митного органу, в зоні діяльності якого
проводиться перевантаження.
Якщо перевантаження може бути здійснене без порушення
митних пломб та інших засобів ідентифікації, таке
перевантаження допускається з попереднім повідомленням митного
органу.
У випадках транзиту в межах одного пункту пропуску
перевантаження допускається з дозволу митного органу. Для
отримання такого дозволу перевізником або іншою уповноваженою
особою до митного органу подаються лише комерційні та
транспорті документи, що містять відомості, необхідні митному
органу.
Стаття 272. Окремі положення щодо застосування режиму
міжнародного митного транзиту
В режимі міжнародного митного транзиту товари і
транспортні засоби комерційного призначення переміщуються зі
звільненням від сплати мит та податків та без застосування
заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності
при дотриманні встановлених спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у галузі митної справи
умов та представленні всіх необхідних гарантій.
Допускається змiна митного органу призначення без
попереднього повiдомлення, за винятком випадкiв, коли
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у
галузі митної справи або митним органом відправлення
встановлено, що попереднє узгодження є необхiдним.
Стаття 273. Митний статус товарів і транспортних засобів,
що переміщуються у режимі міжнародного митного транзиту
Іноземні товари і транспортні засоби, поміщені у режим
міжнародного митного транзиту, зберігають статус іноземних
товарів
Стаття 274. Умови завершення режиму міжнародного митного
транзиту
Режим міжнародного митного транзиту завершується
вивезенням товарів та (або) транспортних засобів комерційного
призначення за межі митної території України. Таке вивезення
здійснюється під контролем митного органу призначення.
При вивезенні за межі митної території України товарів,
поміщених у режим міжнародного митного транзиту, окремими
партіями, режим міжнародного митного транзиту вважається
завершеним після фактичного вивезення за межі митної території
України останньої з таких окремих партій цих товарів.
Режим міжнародного митного транзиту також може бути
завершений поміщенням товарів та (або) транспортних засобів
комерційного призначення у інший митний режим при дотриманні
вимог, установлених цим Кодексом.
Для завершення режиму міжнародного митного транзиту
митному органу призначення у встановленi термiни відповідними
особами повинні бути представлені товари, що переміщувались
митною територією України у цьому режимі та вiдповiдна митна
декларація або інший документ, визначений статтею 270 цього
Кодексу.
Зазначені товари при цьому не повиннi пiддаватися будь-
яким змiнам, крім тих, що допускаються у відповідності до
положень пункту 1 статті 268 цього Кодексу та не повиннi
використовуватися; митнi пломби, крiпильнi пристосування та
засоби iдентифiкацiї не повиннi бути ушкодженими.
Пiсля надходження товарiв пiд контроль митного органу
призначення, цей орган без затримки проводить завершення
операцiй митного транзиту пiсля того, як переконається, що всi
необхiднi умови виконанi.
ГЛАВА 45. Тимчасове ввезення
Стаття 275. Поняття митного режиму тимчасового ввезення
Тимчасове ввезення – митний режим, відповідно до якого
іноземні товари можуть ввозитися на митну територію України з
умовним (повним або частковим) звільненням від сплати ввізних
мита та податків та без застосування до цих товарів заходів
нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності
економічного характеру, за умови що такі товари ввозяться для
конкретних цілей та призначені для зворотного вивозу
(реекспорту) до завершення строку, встановленого митним
органом, без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в
результаті їхнього використання.
Стаття 276. Умови поміщення товарів у режим тимчасового
ввезення
Поміщення товарів у режим тимчасового ввезення передбачає:
1) подання митному органу документів на такі товари з
обґрунтуванням підстав поміщення їх у режим тимчасового
ввезення;
2) у випадках, передбачених цим Кодексом, надання митному
органу, що здійснює митне оформлення товарів які тимчасово
ввозяться, зобов’язання про їх зворотне вивезення у строки,
встановлені митним органом відповідно до мети тимчасового
ввезення та у межах строків, встановлених цим Кодексом;
3) подання митному органу, що здійснює митне оформлення
товарів які тимчасово ввозяться, дозволу відповідного
компетентного органу на тимчасове ввезення, якщо отримання
такого дозволу передбачено законом.
Законодавством можуть бути визначені документи, які
подаються митному органу при тимчасовому ввезенні певних
товарів замість митної декларації на такі товари та (або)
зобов’язання про їх зворотне вивезення.
Режим тимчасового ввезення може застосовуватися не тільки
до товарів, що безпосередньо ввозяться на митну територію
України, а й до товарів, що вже поміщені в інший митний режим.
Стаття 277. Товари і транспортні засоби, щодо яких може
надаватися дозвіл на поміщення у режим тимчасового ввезення з
умовним повним звільненням від сплати ввізних мита та податків
Дозвіл на поміщення у режим тимчасового ввезення з умовним
повним звільненням від сплати ввізних мита та податків
надається щодо:
1) товарів, призначених для показу чи використання на
виставках, ярмарках, зустрічах та подібних заходах, таких як:
- виставка, ярмарок, та подібний показ або демонстрацію в
галузях торгівлі, промисловості, сільського господарства або
ремісництва;
- виставка або зустріч, організована головним чином у
благодійних цілях;
- виставка або зустріч, організована головним чином для
сприяння дослідженням, мистецтву, ремісництву, спорту або
науковій, освітній чи культурній діяльності, сприяння
релігійним знанням або культу, для розвитку туризму або для
сприяння дружбі між народами;
- зустріч представників будь-якої міжнародної організації
або міжнародної групи організацій, або
- представницька зустріч офіційного чи меморіального
характеру;
за винятком виставок, організованих для приватних цілей в
магазинах чи торгових приміщеннях з метою продажу іноземних
товарів.
2) професіонального устаткування, такого як:
- устаткування для преси, радіо- і телепередач,
необхідного представникам преси, радіо і телебачення, які
прибувають на територію України з метою репортажів, запису чи
передачі в рамках визначених програм;
- кінематографічне устаткування, необхідне для особи, яка
прибуває на територію України з метою зняти один чи кілька
визначених фільмів;
- будь-яке інше устаткування, необхідне для виконання
роботи чи професійних обов'язків особою, яка прибуває на
територію України з метою виконати визначену роботу;
- допоміжних пристроїв для вищезазначеного устаткування та
допоміжних пристроїв, пов’язані з ним.
3) контейнерів, піддонів, упаковки, зразків товарів, а
також інших товарів, ввезення яких не є торговою операцією само
по собі, але які ввозяться в рамках торгової операції для
нижченаведених цілей:
- товари, що ввозяться для випробувань, перевірок,
експериментів чи демонстрацій;
- товари, що використовуються для здійснення випробувань,
перевірок, експериментів чи демонстрацій;
- кіноплівки, віддруковані і проявлені, позитиви та інші
носії зображення із записом на них, призначені для перегляду
перед їхнім комерційним використанням;
- плівки, магнітні стрічки, намагнічені плівки та інші
носії звуку та зображення, призначені для трекінгу, дублювання
чи відтворення звуку;
- носії інформації із записами, надіслані безкоштовно і
призначені для використання при автоматизованій обробці даних;
- предмети (у тому числі транспортні засоби), які, за
їхнім характером, не можуть використовуватися інакше ніж
реклама певного товару або для цілей реклами з певною метою.
4) товарів, які ввозяться в рамках виробничої операції,
які ввозяться з метою використання у процесі виготовлення
товарів, таких як:
- матриці, друковані форми, кліше, трафарети, креслення,
плани, моделі та інші подібні предмети;
- інструменти для вимірювання, контролю і перевірки та
інші подібні предмети;
- спеціальні інструменти та приладдя;
- замінні засоби виробництва, а саме інструменти, апарати
і машини, які, в очікуванні поставки чи ремонту подібних
товарів, надаються у розпорядження клієнта постачальником чи
ремонтником.
5) товарів, які ввозяться з навчальною, науковою чи
культурною метою, а саме наукового і педагогічного
устаткування, матеріалів для забезпечення добробуту
мореплавців, а також будь-які інші товарів, які ввозяться в
рамках освітньої, наукової чи культурної діяльності;
6) особистих речей осіб, які подорожують, тобто усіх
виробів, нових і таких, що були у вжитку, в яких особа, що
тимчасово в'їжджає на митну територію України, де вона не має
свого постійного місця проживання, може обґрунтовано мати
потребу для свого особистого користування під час своєї
подорожі, з урахуванням усіх обставин цієї подорожі, за
винятком товарів, що ввозяться у комерційних цілях.
7) спортивного реквізиту та іншого устаткування,
призначеного для використання особами, які подорожують, на
спортивних змаганнях чи показових виступах, чи для цілей
тренування на території тимчасового ввезення.
8) матеріалів для пропаганди туризму, тобто товарів, які
ввозяться з метою заохочення громадськості відвідати іншу
країну, зокрема, з метою відвідання заходів культурного,
релігійного, туристського, спортивного чи професійного
характеру, які у ній проводяться.
9) товарів, що ввозяться в рамках прикордонного обігу, а
саме:
- товарів, які ввозять із собою мешканці прикордонної зони
при здійсненні ними своєї професіональної діяльності
(ремісники, медичні працівники тощо);
- особистих або домашніх речей мешканців прикордонної
зони, які вони ввозять із собою, якщо мета ввезення не носить
комерційного характеру;
- устаткування, призначеного для виконання робіт на землі,
розташованій в межах прикордонної зони митної території
України, що прилягає до наземного кордону, межі якої визначено
національним законодавством і відмежування якої слугує для
того, щоб відрізняти прикордонний обіг від інших видів обігу;
- устаткування, що належить офіційній організації і
ввозиться в межах акції надання допомоги України (пожежа,
повінь і т. п.);
10) товарів, які ввозяться з гуманітарною метою, а саме
медичного, хірургічного і лабораторного устаткування та
вантажів, призначених для надання допомоги, тобто будь-яких
товарів, таких як автомобілі чи інші транспортні засоби,
ковдри, намети, збірні будинки, чи інші товари першої
необхідності, відправлені як допомога потерпілим від стихійного
лиха чи подібних катастроф.
11) транспортних засобів комерційного призначення чи
приватного використання та запасних частин і устаткування, що
ввозяться для використання при ремонті раніше тимчасово
ввезеного транспортного засобу.
При цьому транспортні засоби комерційного призначення
повинні бути зареєстровані за межами митної території України
на ім’я особи – нерезидента України і ввозитись та
використовуватись особами, які здійснюють свою діяльність з
території іноземних країн, а транспортні засоби приватного
використання повинні бути зареєстровані за межами митної
території України на ім’я фізичної особи – нерезидента України
і ввозитись та використовуватись фізичними особами, які
постійно проживають за межами митної території України.
12) живих тварин будь-якого виду, власником яких є особа,
яка зареєстрована або постійно проживає за межами митної
території України. При цьому робоча (тяглова) худоба, яка
ввозиться для виконання робіт на землі, розташованій в межах
прикордонної зони України, повинна ввозитися мешканцем
прикордонної зони, суміжної з прикордонною зоною митної
території України, що прилягає до наземного кордону, межі якої
визначено національним законодавством і відмежування якої
слугує для того, щоб відрізняти прикордонний обіг від інших
видів обігу.
Дозвіл на поміщення у режим тимчасового ввезення товарів
та (або) транспортних засобів, зазначених у цій статті, з
умовним повним звільненням від сплати ввізних мита та податків
надається на умовах, встановлених Додатками В.1 — В.9, С і D до
Конвенції про тимчасове ввезення, учиненої у м. Стамбулі 26
червня 1990 року (Конвенції про тимчасове ввезення 1990 року).
Стаття 278. Товари і транспортні засоби, щодо яких може
надаватися дозвіл на поміщення у режим тимчасового ввезення з
умовним частковим звільненням від сплати ввізних мита та
податків
Дозвіл поміщення у режим тимчасового ввезення з умовним
частковим звільненням від сплати ввізних мита та податків може
надаватися щодо товарів і транспортних засобів, власником яких
є нерезидент та які не включено до переліків, визначених у
статтях 131, 132, 277 цього Кодексу, а також у Додатках В.1 -
В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення (Стамбул, 1990
рік), або тих, що не відповідають вимогам зазначених Додатків.
Перелік товарів і транспортних засобів та випадки, в яких
не може надаватися дозвіл на тимчасове ввезення з умовним
частковим звільненням від сплати ввізних мита та податків
визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі тимчасового ввезення товарів та (або) транспортних
засобів з умовним частковим звільненням від сплати ввізних мита
та податків за кожний повний або неповний місяць заявленого
строку перебування на митній території України сплачується 3
відсотки сум ввізних мита та податків, які підлягали б сплаті у
разі випуску цих товарів та (або) транспортних засобів у
вільний обіг, станом на дату поміщення їх в режим тимчасового
ввезення.
У такому ж порядку сплачуються ввізне мито та податки у
разі продовження строку тимчасового ввезення зазначених товарів
та (або) транспортних засобів відповідно до частини другої
статті 281 цього Кодексу.
Загальні суми ввізного мита та податків, які підлягають
сплаті за час перебування товарів та (або) транспортних засобів
у режимі тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням
від сплати ввізних мита та податків, не повинні перевищувати
суми, які підлягали б сплаті у разі випуску цих товарів та
(або) транспортних засобів у вільний обіг, станом на дату
поміщення їх в режим тимчасового ввезення.
У разі зміни режиму тимчасового ввезення з умовним
частковим звільненням від сплати ввізних мита та податків на
режим імпорту (випуску для вільного обігу) ввізне мито та
податки сплачуються в обсязі, передбаченому законодавством при
імпорті товарів та (або) транспортних засобів на митну
територію України, станом на дату поміщення зазначених товарів
та (або) транспортних засобів у режим тимчасового ввезення, за
відрахуванням сум ввізного мита та податків, вже сплачених на
підставі умовного часткового звільнення від сплати ввізних мита
та податків.
При цьому за період, коли застосовувалося таке умовне
часткове звільнення, підлягають сплаті компенсаційні проценти.
Компенсаційні проценти нараховуються на суми ввізного мита та
податків, які підлягали б сплаті у разі випуску товарів та
(або) транспортних засобів у вільний обіг, розраховані на дату
поміщення товарів у режим тимчасового ввезення з умовним
частковим звільненням від сплати ввізного мита та податків, із
розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного
банку України, діючої на таку дату, за кожний календарний день
зазначеного періоду.
Суми ввізного мита та податків, сплачені на підставі
умовного часткового звільнення за час перебування товарів та
(або) транспортних засобів у режимі тимчасового ввезення з
умовним частковим звільненням від сплати ввізних мита та
податків при поміщенні цих товарів в інші митні режими
поверненню не підлягають.
Стаття 279. Дозвіл на поміщення в режим тимчасового
ввезення
Поміщення в режим тимчасового ввезення здійснюється з
попереднього дозволу митного органу, крім випадків:
переміщення через митний кордон України товарів або
транспортних засобів на підставі книжки АТА або книжки CPD;
тимчасового ввезення товарів, що належать громадянам, не з
метою провадження підприємницької діяльності;
тимчасового ввезення транспортних засобів комерційного
призначення, що використовуються виключно для перевезення
товарів і пасажирів через митний кордон України.
Порядок видачі попереднього дозволу на тимчасове ввезення
товарів та (або) транспортних засобів на митну територію
України визначається спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у галузі митної справи.
Дозвіл на тимчасове ввезення товарів та (або) транспортних
засобів не надається, якщо немає можливості встановити
надійність їх ідентифікації, а також, за винятком випадків,
установлених цим Кодексом, у разі відсутності гарантій їх
повернення.
Митні органи можуть ідентифікувати товари, що тимчасово
ввозяться на митну територію України, відповідно до статті 88
цього Кодексу, якщо інші способи ідентифікації цих товарів є
недостатніми.
У дозволі на тимчасове ввезення товарів на митну територію
України не може бути відмовлено тільки з огляду на країну їх
походження, відправлення або призначення.
Як правило, декларування товарів у режим тимчасового
ввезення може здійснюватися у будь-якому митному органі. З
метою полегшення контролю за додержанням режиму тимчасового
ввезення спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади у галузі митної справи може визначати випадки, у яких
декларування товарів у режим тимчасового ввезення повинне
здійснюватися у конкретних митних органах.
Стаття 280. Операції з тимчасово ввезеними товарами або
транспортними засобами
Товари, тимчасово ввезені на митну територію України,
можуть піддаватися операціям, необхідним для їх збереження.
Транспортні засоби комерційного призначення чи приватного
використання, тимчасово ввезені на митну територію України,
можуть піддаватися операціям з регулярного технiчного
обслуговування та ремонту, необхiднiсть в яких виникла протягом
строку перебування у режимі тимчасового ввезення.
Стаття 281. Строки тимчасового ввезення
Загальний строк тимчасового ввезення товарів становить
один рік з дати поміщення їх у режим тимчасового ввезення.
Строк тимчасового ввезення транспортних засобiв
комерцiйного призначення установлюється митним органом з
урахуванням того, що ці транспортні засоби повинні бути
вивезені за межі митної території України вiдразу ж пiсля
закiнчення транспортних операцiй, для яких вони були ввезенi.
Протягом кожного календарного року транспортні засоби
приватного використання можуть перебувати на митній території
України протягом шести місяців як з перервами, так і
неперервно.
Строки тимчасового ввезення встановлюються митним органом
у кожному конкретному випадку.
У тих випадках, коли товари або транспортні засоби, щодо
яких надано дозвiл на поміщення у режим тимчасового ввезення,
не можуть бути зворотно вивезенi внаслiдок накладення арешту на
них, за винятком випадкiв накладення арешту за позовом
приватних осiб, зобов'язання про зворотний вивiз призупиняється
митним органом на строк арешту.
З урахуванням мети ввезення товарів та інших обставин
строки, зазначений у частинах першій – другій цієї статті, може
бути продовжений відповідним митним органом.
Стаття 282. Передача права на тимчасове ввезення
За заявою особи, яка отримала дозвіл на тимчасове ввезення
товарів, митний орган надає дозвіл на передачу права
використання режиму тимчасового ввезення щодо цих товарів будь-
якій іншій особі за умови, що ця особа:
а) відповідає вимогам, встановленим законодавством; та
б) приймає на себе зобов'язання особи, яка користувалася
правом тимчасового ввезення.
Стаття 283. Гарантування дотримання умов перебування
товарів у режимі тимчасового ввезення
Митне оформлення товарів і транспортних засобів (крім
зазначених у частині другій цієї статті) у режим тимчасового
ввезення здійснюється митними органами за умови застосування у
порядку, встановленому цим Кодексом, одного з таких заходів
гарантування дотримання умов перебування товарів у режимі
тимчасового ввезення
1) подання власником цих товарів або уповноваженою ним
особою гарантії сплати ввізних мита та податків, які б
підлягали сплаті якщо товари були б випущені для вільного обігу
на митній території України;
2) тимчасового ввезення товарів на умовах Конвенції про
тимчасове ввезення (Стамбул, 1990).
Заходи гарантування дотримання умов перебування товарів у
режимі тимчасового ввезення не застосовуються щодо:
1) устаткування для підготовки радіо- чи телепередач i
репортажів, та транспортних засобів, спеціально пристосованих
для використання для цілей радiо- чи телепередач;
2) контейнерів, піддонів та упаковок;
3) наукового i педагогічного устаткування та матеріалів
для забезпечення добробуту мореплавців, що використовуються на
борту суден;
4) особистих речей;
5) товарів, ввезених для спортивних цілей;
6) товарів, що ввозяться в рамках прикордонного обігу;
7) медичного, хірургічного i лабораторного устаткування, а
також щодо будь-яких товарів, таких як автомобілі чи інші
транспортні засоби, ковдри, намети, збірні будинки, інших
товарів першої необхідності, відправлені як допомога потерпілим
від стихійного лиха чи подібних катастроф;
8) транспортних засобів комерційного використання, що
використовуються виключно для перевезення пасажирів і товарів
через митний кордон України;
9) тяглових тварин, тварин, ввезених для перегону на нове
пасовисько чи випасання на землях, розташованих у прикордонній
зоні;
10) товарів, які тимчасово ввозяться на митну територію
України з частковим звільненням від оподаткування.
Стаття 284. Асоціація-гарант, уповноважена видавати в
Україні міжнародні митні документи відповідно до Конвенції про
тимчасове ввезення 1990 року
Статус асоціації-гаранта, уповноваженої видавати в Україні
міжнародні митні документи відповідно до Конвенції про
тимчасове ввезення 1990 року, надається Кабінетом Міністрів
України за умови прийняття цією асоціацією зобов’язань щодо
сплати митним органам України суми ввізного мита, податків та
будь-які інші суми, що вимагаються у випадку недотримання умов,
визначених для тимчасового ввезення або митного транзиту
товарів (у тому числі транспортних засобів), доставлених на
таку територію на підставі документів на тимчасове ввезення,
виданих іноземними асоціаціями, уповноваженими надавати
гарантії та видавати документи на тимчасове ввезення відповідно
до Конвенції про тимчасове ввезення 1990 року.
Асоціація-гарант зобов’язана сплачувати суми, зазначені у
абзаці першому цієї статті, на вимоги митних органів України та
в строки, що встановлюються цими органами у відповідності до
Конвенції про тимчасове ввезення 1990 року.
За порушення положень Конвенції про тимчасове ввезення та
цього Кодексу асоціація, що отримала статус асоціації-гаранта,
може бути позбавлена цього статусу Кабінетом Міністрів України
за поданням спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади в галузі митної справи.
Асоціація-гарант зобов’язана надавати допомогу митним
органам України у разі виявлення ними шахрайства, порушень чи
зловживань особами, які використовують документи на тимчасове
ввезення, видані відповідно до Конвенції про тимчасове ввезення
1990 року.
Стаття 285. Митний статус товарів і транспортних засобів,
поміщених у режим тимчасового ввезення
Іноземні товари або транспортні засоби, поміщені у режим
тимчасового ввезення, зберігають статус іноземних товарів
Стаття 286. Призупинення та завершення режиму тимчасового
ввезення
Режим тимчасового ввезення щодо товарів може бути
призупинено шляхом поміщення цих товарів у режим митного складу
або завершено шляхом зворотного вивезення (реекспорту) за межі
митної території України згідно із зобов’язанням, наданим
митному органу або без такого вивезення шляхом поміщення їх в
інший митний режим, дозволений відповідно до вимог цього
Кодексу та інших актів законодавства України.
Зворотне вивезення тимчасово ввезених товарів, як правило,
може здійснюватися через будь-який митний орган. Спеціально
уповноважений центральний орган виконавчої влади у галузі
митної справи з метою забезпечення належного контролю може
визначати випадки, у яких зворотне вивезення товарів повинно
здійснюватися через той же митний орган, через який
здійснювалося їх тимчасове ввезення.
Зворотне вивезення тимчасово ввезених товарів може
здійснюватися однією або кількома партіями.
У випадку приведення у непридатний стан або знищення
тимчасово ввезених товарів унаслідок аварії або дії обставин
непереборної сили, що підтверджується відповідними документами,
їх зворотне вивезення не вимагається, а гарантії, надані
відповідно до цього Кодексу, підлягають поверненню, за умови
підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили у
порядку, встановленому спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у галузі митної справи .
Якщо заборони або обмеження щодо імпорту, що діяли на
момент тимчасового ввезення товарів, скасовано протягом їх
перебування у режимі тимчасового ввезення, дозволяється
завершення режиму тимчасового ввезення щодо зазначених товарів
шляхом їх митного оформлення для вільного обігу на митній
території України.
ГЛАВА 46. Тимчасове вивезення
Стаття 287. Поняття митного режиму тимчасового вивезення
Тимчасове вивезення – митний режим, відповідно до якого
українські товари можуть вивозитися за межі митної території
України зі звільненням від сплати мит та податків та з
обов’язковим наступним поверненням цих товарів без будь-яких
змін, крім природного зношення чи втрат за нормальних умов
транспортування та користування.
Режим тимчасового вивезення може застосовуватися не тільки
до товарів, що безпосередньо вивозяться за межі митної
території України, а й до товарів, що вже поміщені в інший
митний режим.
Стаття 288. Умови переміщення товарів у режимі тимчасового
вивезення
Переміщення товарів у режимі тимчасового вивезення
передбачає:
1) подання митному органу документів на такі товари з
обґрунтуванням підстав їх тимчасового за межі митної території
України;
2) надання митному органу, що здійснює митне оформлення
товарів які тимчасово вивозяться, зобов’язання про їх зворотне
ввезення у строки, що обумовлені метою тимчасового вивезення,
але не перевищують строків, встановлених цим Кодексом;
3) подання митному органу, що здійснює митне оформлення
товарів які тимчасово вивозяться, дозволу відповідного
компетентного органу на тимчасове вивезення цих товарів, якщо
отримання такого дозволу передбачено законом.
Стаття 289. Дозвіл на тимчасове вивезення товарів
Тимчасове вивезення товарів за межі митної території
України здійснюється з попереднього дозволу митної служби, крім
випадків:
переміщення через митний кордон України товарів на
підставі книжок (карнетів) А.Т.А.;
тимчасового вивезення товарів, що належать громадянам, не
з метою провадження підприємницької діяльності;
тимчасового вивезення транспортних засобів, що
використовуються виключно для перевезення товарів і пасажирів
через митний кордон України.
Порядок видачі попереднього дозволу на тимчасове вивезення
товарів за межі митної території України визначається
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у
галузі митної справи.
Дозвіл на тимчасове вивезення товарів не надається, якщо
немає можливості встановити надійність їх ідентифікації, а
також у разі відсутності гарантій їх повернення.
Митні органи можуть ідентифікувати товари, що тимчасово
вивозяться за межі митної території України, відповідно до
статті 88 цього Кодексу, якщо інші способи ідентифікації цих
товарів є недостатніми.
У дозволі на тимчасове вивезення товарів за межі митної
території України не може бути відмовлено тільки з огляду на
країну їх призначення.
Як правило, товари можуть тимчасово вивозитися за межі
митної території України через будь-який митний орган. З метою
полегшення контролю за додержанням режиму тимчасового вивезення
спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у
галузі митної справи може визначати конкретні митні органи,
через які повинно здійснюватися таке вивезення.
Стаття 290. Операції з тимчасово вивезеними товарами
Товари, тимчасово вивезені за межі митної території
України, можуть піддаватися операціям, необхідним для їх
збереження.
Стаття 291. Строки тимчасового вивезення товарів
Загальний строк тимчасового вивезення товарів становить
один рік з дня вивезення за межі митної території України.
З урахуванням мети вивезення товарів та інших обставин
строк, зазначений у частині першій цієї статті, може бути
продовжений відповідним митним органом.
Стаття 292. Передача права на тимчасове вивезення
За заявою особи, яка отримала дозвіл на тимчасове
вивезення товарів, митний орган надає дозвіл на передачу права
використання режиму тимчасового вивезення щодо цих товарів будь-
якій іншій особі за умови, що ця особа:
а) відповідає вимогам, встановленим законодавством; та
б) приймає на себе зобов'язання особи, яка користувалася
правом тимчасового вивезення.
Стаття 293. Звільнення від сплати мит та податків під час
переміщення товарів у режимі тимчасового вивезення
Звільнення від сплати мит та податків під час переміщення
товарів у режимі тимчасового вивезення регулюється виключно
податковими законами України.
Стаття 294. Завершення режиму тимчасового вивезення
Режим тимчасового вивезення щодо товарів може бути
завершено шляхом поміщення цих товарів в інший митний режим
відповідно до вимог цього Кодексу та інших актів законодавства
України зі зворотним ввезенням на митну територію України
згідно із зобов’язанням, наданим митному органу, або без такого
ввезення.
Зворотне ввезення тимчасово вивезених товарів, як правило,
може здійснюватися через будь-який митний орган. Спеціально
уповноважений центральний орган виконавчої влади у галузі
митної справи з метою забезпечення належного контролю може
визначати випадки, у яких зворотне ввезення товарів повинно
здійснюватися через той же митний орган, через який
здійснювалося їх тимчасове вивезення.
Зворотне ввезення тимчасово вивезених товарів може
здійснюватися одною або кількома партіями.
У випадку приведення у непридатний стан або знищення
тимчасово вивезених товарів унаслідок аварії або дії обставин
непереборної сили, що підтверджується відповідними документами,
їх зворотне ввезення не вимагається, а гарантії, надані
відповідно до цього Кодексу, підлягають поверненню.
Якщо заборони або обмеження щодо експорту, що діяли на
момент тимчасового вивезення товарів, скасовано протягом їх
перебування у режимі тимчасового вивезення, дозволяється
завершення режиму тимчасового вивезення щодо зазначених товарів
шляхом їх митного оформлення в режим експорту.
ГЛАВА 47. Митний склад
Стаття 295. Поняття режиму митного складу
Митний склад – митний режим, відповідно до якого товари,
ввезені з-за меж митної території України, та товари, що
вивозяться за межі митної території України, зберігаються під
митним контролем зі звільненням від сплати мит та податків та
без застосування заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.
Товари, поміщені у режим тимчасового ввезення, можуть бути
поміщені в режим митного складу з призупиненням або завершенням
режиму тимчасового ввезення з метою їх подальшого вивезення за
межі митної території України або іншого дозволеного
розпорядження ними.
Товари, які підлягають обкладенню внутрішніми податками,
можуть бути поміщені в режим митного складу з метою звільнення
від сплати цих податків, а якщо такі податки вже було сплачено
– з метою одержання права на їх повернення за умови подальшого
вивезення зазначених товарів за межі митної території України.
Стаття 296. Строк зберігання товарів у режимі митного
складу
Строк зберігання в режимі митного складу товарів, увезених
із-за меж митної території України, не може перевищувати трьох
років з дати поміщення цих товарів у зазначений режим.
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у
галузі митної справи може встановлювати для товарів окремих
категорій менші строки зберігання.
Строк зберігання в режимі митного складу підакцизних
товарів, ввезених із-за меж митної території України, не може
перевищувати одного року з дати поміщення їх у цей режим.
Товари, що зберігаються у режимі митного складу, до
закінчення строків зберігання, установлених частинами першою та
другою цієї статті, повинні бути задекларовані власником або
уповноваженою ним особою до іншого митного режиму. Якщо товари,
увезені з-за меж митної території України, під час зберігання в
режимі митного складу були зіпсовані або ушкоджені внаслідок
аварії чи дії обставин непереборної сили, такі товари за умови
підтвердження зазначених фактів відповідними документами
дозволяється декларувати для вільного обігу на митній території
України так, ніби вони були увезені в зіпсованому (ушкодженому)
стані.
Товари, що вивозяться за межі митної території України, у
тому числі підакцизні, можуть зберігатися в режимі митного
складу протягом одного року з дати поміщення їх у цей режим. До
закінчення зазначеного строку такі товари повинні бути
задекларовані власником або уповноваженою ним особою для
вивезення за межі митної території України.
ГЛАВА 48. Спеціальна митна зона
Стаття 297. Поняття митного режиму спеціальної митної зони
Спеціальна митна зона – це митний режим, відповідно до
якого товари ввозяться з-за меж митної території України на
території відповідних типів спеціальних (вільних) економічних
зон та вивозяться з територій зазначених зон за межі митної
території України зі звільненням від сплати мит та податків та
без застосування заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності, якщо інше не передбачено
законом.
Для цілей оподаткування товари, ввезені на території, на
яких запроваджено митний режим спеціальної митної зони,
розглядаються як такі, що знаходяться за межами митної
території України.
Стаття 298. Право митних органів установлювати вимоги до
облаштування та організації роботи спеціальних митних зон
Митний орган, у зоні діяльності якого знаходиться
територія, на якій запроваджено режим спеціальної митної зони,
з метою належної організації митного контролю може вимагати від
органів управління відповідної спеціальної (вільної)
економічної зони вжиття таких заходів:
1) спорудження огорожі по периметру зазначеної території;
2) встановлення обмежень щодо порядку доступу на зазначену
територію у певні години роботи;
3) застосування інших заходів, що не перешкоджають
застосуванню режиму спеціальної митної зони на цій території.
Будівництво нових господарських об’єктів на території, на
якій запроваджено режим спеціальної митної зони, здійснюється
на підставі дозволу, виданого органом управління відповідної
спеціальної (вільної) митної зони і погодженого з відповідним
митним органом.
Стаття 299. Права митних органів щодо забезпечення митного
контролю на територіях, на яких запроваджено режим спеціальної
митної зони
З метою забезпечення належного митного контролю на
територіях, на яких запроваджено режим спеціальної митної зони,
митні органи мають право:
1) здійснювати постійний нагляд за межами зазначених
територій, а також за доступом на ці території;
2) вимагати від осіб, які переміщують товари через межі
території, на якій запроваджено режим спеціальної митної зони,
ведення обліку руху таких товарів з метою їх контролю;
3) проводити перевірку товарів, що переміщуються через
межі території, на якій запроваджено режим спеціальної митної
зони, з метою забезпечення здійснення передбачених цим Кодексом
операцій та недопущення переміщення заборонених товарів;
4) здійснювати перевірки товарів, що знаходяться на
територіях, на яких запроваджено режим спеціальної митної зони;
5) здійснювати інші передбачені законом заходи, спрямовані
на забезпечення надійності митного контролю.
Стаття 300. Допуск товарів на територію, на якій
запроваджено режим спеціальної митної зони
Товари на територію, на якій запроваджено режим
спеціальної митної зони, можуть ввозитися як з митної території
України, так і з-за меж митної території України.
На територію, на якій запроваджено режим спеціальної
митної зони, можуть ввозитися будь-які товари, крім тих, що
підпадають під заборони та обмеження, встановлені з міркувань:
захисту суспільної моралі, порядку та безпеки;
захисту прав інтелектуальної власності;
забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя
населення;
охорони навколишнього природного середовища,
а також інших товарів, перелік яких визначається Кабінетом
Міністрів України.
Небезпечні товари, товари, що можуть зашкодити іншим
товарам або товари, що вимагають спеціальних умов зберігання,
допускаються на територію, на якій запроваджено режим
спеціальної митної зони, тільки за наявності на ній відповідних
умов для зберігання таких товарів.
Для допуску товарів на територію, на якій запроваджено
режим спеціальної митної зони, гарантії, передбачені цим
Кодексом, не вимагаються.
Стаття 301. Операції, що можуть здійснюватися з товарами
на територіях, на яких запроваджено режим спеціальної митної
зони
З товарами, допущеними на територію, на якій запроваджено
режим спеціальної митної зони, дозволяється здійснювати такі
операції:
1) операції, необхідні для забезпечення схоронності цих
товарів;
2) підготовка товарів до продажу (відчуження) та
транспортування: подрібнення партій, формування відправлень,
сортування, пакування, перепакування, маркування, навантаження,
вивантаження, перевантаження та інші подібні операції.
Крім зазначеного у частині першій цієї статті, на
територіях, на яких запроваджено режим спеціальної митної зони,
допускається здійснення виробничих та інших комерційних
операцій з товарами за умови додержання положень цього Кодексу.
Перелік видів товарів та операцій, що з ними здійснюються,
визначається у законі про конкретну спеціальну (вільну)
економічну зону.
Стаття 302. Товари, які споживаються в межах території, на
якій запроваджено режим спеціальної митної зони
Товари (крім підакцизних), що увозяться на території на
яких запроваджено режим спеціальної митної зони, суб’єктами
відповідних спеціальних (вільних) економічних зон для власних
виробничих потреб, можуть бути допущені на зазначені території
без сплати передбачених законодавством мит та податків.
Переліки та обсяги увезення таких товарів є невід’ємною
частиною інвестиційних проектів, які реалізуються у відповідних
спеціальних (вільних) економічних зонах. Умови звільнення цих
товарів від оподаткування визначаються законами про кожну
конкретну спеціальну (вільну) економічну зону.
Стаття 303. Строки перебування товарів на території, на
якій запроваджено режим спеціальної митної зони
Товари можуть перебувати на території, на якій
запроваджено режим спеціальної митної зони, протягом усього
часу функціонування відповідної спеціальної (вільної)
економічної зони.
Стаття 304. Передача права власності на товари, допущені
на територію, на якій запроваджено режим спеціальної митної
зони
Допускається передача права власності на товари, допущені
на територію, на якій запроваджено режим спеціальної митної
зони.
Дія частини першої цієї статті не поширюється на товари,
увезені на територію, на якій запроваджено режим спеціальної
митної зони, суб’єктами відповідної спеціальної (вільної)
економічної зони для власних виробничих потреб.
Стаття 305. Облік товарів, що знаходяться на територіях,
на яких запроваджено режим спеціальної митної зони
Особи, які здійснюють операції з товарами на територіях,
на яких запроваджено режим спеціальної митної зони, ведуть
облік товарів, що ввозяться, вивозяться, зберігаються,
виробляються, переробляються, закуповуються та реалізуються, і
подають митним органам звітність про такі операції у порядку,
що встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної справи. Будь-які зміни, що
відбуваються з товарами в межах територій, на яких запроваджено
режим спеціальної митної зони, мають відображатися в облікових
документах.
Стаття 306. Вивезення товарів з території, на якій
запроваджено режим спеціальної митної зони
Товари, допущені на територію, на якій запроваджено режим
спеціальної митної зони, зону або вироблені на цій території,
можуть бути вивезені повністю або частково на іншу територію,
на якій запроваджено режим спеціальної митної зони, або
задекларовані до іншого митного режиму.
Стаття 307. Розпорядження товарами, що знаходяться на
території, на якій запроваджено режим спеціальної митної зони,
у разі скасування цього режиму
У разі скасування режиму спеціальної митної зони товари,
що перебувають на території, на якій запроваджувався цей режим,
повинні бути у строк, що не перевищує 90 днів з моменту
скасування режиму спеціальної митної зони, переміщені власником
або уповноваженою ним особою на іншу на територію, на якій
запроваджено режим спеціальної митної зони, або задекларовані
до іншого митного режиму.
За клопотанням власників товарів, що перебувають на
територіях, на яких запроваджено режим спеціальної митної зони,
Кабінет Міністрів України може встановлювати більш тривалий
строк розпорядження такими товарами.
За порушення строків розпорядження товарами, що
перебувають на території, на якій запроваджено режим
спеціальної митної зони, власник цих товарів або уповноважена
ним особа несуть відповідальність, передбачену цим Кодексом.
ГЛАВА 49. Безмитна торгівля
Стаття 308. Поняття митного режиму безмитної торгівлі
Безмитна торгівля – митний режим, відповідно до якого
товари, не призначені для споживання на митній території
України, знаходяться та реалізуються для вивезення за межі
митної території України під митним контролем у пунктах
пропуску через державний кордон України, відкритих для
міжнародного повітряного та морського сполучення та на
повітряних та водних транспортних засобах комерційного
призначення, що виконують міжнародні рейси, зі звільненням від
сплати мит та податків, установлених на експорт та імпорт таких
товарів, та без застосування заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.
Стаття 309. Умови реалізації товарів у режимі безмитної
торгівлі
Товари в режимі магазину безмитної торгівлі реалізуються
лише у спеціальних торговельних закладах (магазинах безмитної
торгівлі).
Строк перебування товарів у режимі магазину безмитної
торгівлі не може перевищувати трьох років з дня їх поміщення у
цей режим. Після закінчення або впродовж зазначеного строку
товари можуть бути заявлені митному органу:
1) для вільного обігу на митній території України;
2) для вільного обігу за межами митної території України;
3) для поміщення в режим митного складу;
4) для знищення під митним контролем.
ГЛАВА 50. Переробка на митній території України
Стаття 310. Поняття митного режиму переробки на митній
території України
Переробка на митній території України – митний режим,
відповідно до якого ввезені на митну територію України товари
піддаються у встановленому законодавством порядку переробці з
подальшим вивезенням цих товарів та/або продуктів їх переробки
за межі митної території України, якщо інше не передбачено цим
Кодексом.
Товари розміщуються в митний режим переробки на митній
території України зі звільненням від сплати мит та податків у
порядку, встановленому законодавством.
Стаття 311. Дозвіл на переробку товарів на митній
території України
Переробка товарів на митній території України здійснюються
з дозволу митного органу відповідно до положень цього Кодексу
та інших законів України.
У наданні дозволу на переробку товарів на митній території
України не може бути відмовлено тільки з огляду на країну
походження, країну відправлення або країну призначення цих
товарів.
У наданні дозволу на переробку товарів на митній території
України не може бути відмовлено з огляду на наявність на цій
території товарів, ідентичних за описом, якістю та технічними
характеристиками товарам, що ввозяться для переробки.
У дозволі на переробку товарів на митній території України
зазначається перелік операцій з переробки та спосіб їх
здійснення.
Особам, які регулярно здійснюють операції з переробки
товарів на митній території України, на їхнє прохання може
надаватися дозвіл на здійснення визначеної кількості таких
операцій або на визначений строк.
Вимоги до ідентифікації товарів, що ввозяться на митну
територію України з метою переробки, встановлюються спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі
митної справ з урахуванням характеру операцій з переробки та
особливостей технологічного процесу.
Можливість встановлення наявності ввезених товарів у
продуктах переробки не є обов’язковою для допуску товарів для
переробки на митній території України у випадках, коли:
а) такі товари можуть бути ідентифіковані шляхом
представлення докладних даних про витрачені ресурси та
технології виробництва продуктів переробки чи шляхом здійснення
митного контролю під час проведення операцій з переробки; або
b) режим завершується вивозом продуктів переробки,
ідентичних за описом, якістю та технічними характеристиками
товарам, допущеним для переробки на митній території України.
Дозвіл на переробку товарів на митній території України
може бути скасовано митним органом, якщо його видано на
підставі недостовірних даних, що мали істотне значення для
прийняття рішення, або у разі коли підприємство-резидент, якому
видано такий дозвіл, не дотримується положень цього Кодексу та
інших актів законодавства України.
Стаття 312. Операції щодо переробки товарів
Кількість операцій щодо переробки товарів у митному режимі
переробки на митній території України не обмежується.
Операції щодо переробки товарів можуть включати:
1) власне переробку товарів;
2) обробку товарів - монтаж, збирання, монтування та
налагодження, внаслідок чого одержуються інші товари;
3) ремонт товарів, у тому числі відновлення та
регулювання;
4) використання окремих товарів, що не є продуктами
переробки, але які сприяють чи полегшують процес виготовлення
продуктів переробки, якщо самі вони при цьому повністю
витрачаються.
Обмеження на окремі операції щодо переробки товарів,
порядок виконання операцій щодо переробки товарів, включаючи
можливість та умови використання українських товарів у процесі
переробки, визначаються цим Кодексом та іншими законами
України.
Окремі операції з переробки товарів за дорученням
підприємства-резидента, якому видано дозвіл на переробку
товарів на митній території України, та з дозволу митного
органу можуть здійснюватися іншим підприємством. При цьому
відповідальність перед митними органами за дотримання
визначеного порядку переробки товарів несе підприємство, якому
видано дозвіл на проведення операцій щодо переробки товарів на
митній території України.
У разі якщо за умовами переробки товарів на митній
території України передбачається виконання кількох операцій
щодо їх переробки кількома підприємствами, кожне з підприємств,
яке бере участь у процесі переробки, повинне одержати дозвіл
митного органу на переробку товарів на митній території
України. Переміщення товарів між підприємствами, що беруть
участь у їх переробці, здійснюється з дозволу і під контролем
митних органів.
Стаття 313. Строки переробки товарів на митній території
України
Строк переробки товарів на митній території України
встановлюється митним органом у кожному конкретному випадку й
обчислюється, починаючи з дня завершення митного оформлення
митним органом товарів, що ввозяться для переробки.
Строк переробки товарів на митній території України
встановлюється митним органом під час надання дозволу
підприємству-резиденту виходячи з тривалості процесу переробки
товарів та розпорядження продукцією їх переробки. За заявою
відповідного підприємства, у тому числі у разі переходу права
власності на товари, що піддаються переробці, та з інших
причин, визнаних митним органом обґрунтованими, строк переробки
товарів на митній території України може бути продовжений
зазначеним органом, але, як правило, він не може перевищувати
365 днів.
Стаття 314. Перевірка митними органами дотримання режиму
переробки на митній території України
Митні органи можуть проводити перевірку товарів, ввезених
для переробки на митній території України, а також продуктів їх
переробки у будь-якої особи, яка здійснює операції щодо
переробки таких товарів.
Стаття 315. Обсяг виходу продуктів переробки
Митні органи здійснюють контроль за обов'язковим обсягом
виходу продуктів переробки, що утворюються в результаті
переробки товарів на митній території України. Дані про
обов'язковий обсяг виходу продуктів переробки зазначаються в
договорі (контракті) на переробку товарів на митній території
України.
Митні органи можуть установлювати обов’язкові норми виходу
продуктів переробки у випадках, коли операції з переробки на
митній території України здійснюються за типовими (однаковими)
технічними умовами, а товари та продукти їх переробки мають
постійні характеристики.
Стаття 316. Порядок митного оформлення продуктів переробки
У разі вивезення за межі митної території України товарів,
ввезених для переробки на митній території України, чи
продуктів їх переробки такі товари підлягають декларуванню
митним органам з поданням окремого документа – митної
декларації, в якій зазначаються кількість та вартість
українських товарів, витрачених на здійснення операцій щодо
переробки товарів, що ввозилися для переробки.
Митне оформлення українських товарів, використаних під час
переробки товарів, що походять з інших країн, здійснюється у
порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України
для митного оформлення експорту товарів українського
походження.
Продукти переробки можуть вивозитися за межі митної
території України однією чи кількома партіями. Допускається
вивезення продуктів переробки за межі митної території України
не через той митний орган, через який товари увозилися на цю
територію для переробки.
Стаття 317. Умови реалізації продуктів переробки на митній
території України
Якщо умовами переробки товарів на митній території України
передбачено проведення розрахунків частиною продуктів їх
переробки, такі продукти мають бути оформлені як ввезені на
митну територію України в режимі імпорту зі справлянням усіх
належних мит та податків та застосуванням заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної діяльності відповідно до
законодавства.
Стаття 318. Переробка товарів для вільного обігу на митній
території України
Якщо сума мит та податків, які підлягали б сплаті у разі
імпорту товарів, призначених для переробки, перевищує суму мит
та податків, які підлягали б сплаті при імпорті продуктів
переробки цих товарів, допускається ввезення товарів для
переробки на митній території України з метою подальшого
митного оформлення продуктів переробки для вільного обігу на
цій території.
Товари можуть бути допущені до переробки для вільного
обігу на митній території України за умови, що:
- митний орган може впевнитися в тому, що продукти
переробки були отримані саме з цих товарів; та
- товари після переробки не можуть бути економічно вигідно
відновлені у вихідному стані.
Перелік товарів, які можуть бути допущені до переробки для
вільного обігу на митній території України, визначається
законодавством.
Переробка товарів для вільного обігу на митній території
України завершується митним оформленням продуктів переробки у
режим імпорту, крім випадків, передбачених статтею 319 цього
Кодексу.
Стаття 319. Особливі випадки завершення режиму переробки
на митній території України
Допускається завершення митного режиму переробки на митній
території України шляхом:
а) зворотного вивезення товарів, що ввозилися для
переробки, за межі митної території України у незмінному стані;
б) декларування товарів, що ввозилися для переробки, або
продуктів їх переробки до іншого митного режиму.
Стаття 320. Відходи (залишки), що утворилися в результаті
переробки товарів
Відходи (залишки), що утворилися в результаті переробки
товарів на митній території України, повинні бути поміщені у
відповідний митний режим як товари, що ввезені на митну
територію України і перебувають під митним контролем.
ГЛАВА 51. Переробка за межами митної території України
Стаття 321. Поняття митного режиму переробки за межами
митної території України
Переробка за межами митної території України – митний
режим, відповідно до якого українські товари вивозяться за межі
митної території України з метою їх переробки з подальшим
поверненням цих товарів та/або продуктів їх переробки на митну
територію України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Товари розміщуються в митний режим переробки за межами
митної території України зі звільненням від сплати мит та
податків у порядку, установленому законодавством.
Стаття 322. Операції щодо переробки товарів за межами
митної території України
Під час переробки товарів за межами митної території
України можуть здійснюватися операції, зазначені у частині
другій статті 312 цього Кодексу.
Законами України можуть бути встановлені обмеження щодо
окремих операцій з переробки товарів за межами митної території
України.
Стаття 323. Дозвіл на вивезення товарів для переробки за
межами митної території України
Вивезення товарів для переробки за межами митної території
України здійснюється з дозволу митного органу на основі
положень цього Кодексу та інших законів України.
Особам, які регулярно здійснюють операції з переробки
товарів за межами митної території України, на їхнє прохання
може надаватися дозвіл на здійснення визначеної кількості таких
операцій або на визначений строк.
У наданні дозволу на переробку товарів за межами митної
території України не повинно бути відмовлено тільки на тій
підставі, що переробка цих товарів здійснюватиметься у певній
країні.
Дозвіл на вивезення товарів для переробки за межами митної
території України може бути скасовано митним органом у разі,
якщо його видано на підставі недостовірних даних, що мали
істотне значення для прийняття рішення, або якщо підприємство-
резидент, якому видано такий дозвіл, не дотримується положень
цього Кодексу та інших законів України.
Вимоги до ідентифікації товарів, що вивозяться для
переробки за межі митної території України, встановлюються
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у
галузі митної справ з урахуванням характеру операцій з
переробки та особливостей технологічного процесу.
Стаття 324. Строки переробки товарів за межами митної
території України
Строк переробки товарів за межами митної території України
встановлюється митним органом у кожному конкретному випадку й
обчислюється, починаючи з дня завершення митного оформлення
митним органом товарів, що ввозяться для переробки.
Строк переробки товарів за межами митної території України
встановлюється митним органом під час надання дозволу
підприємству-резиденту виходячи з тривалості процесу переробки
товарів та розпорядження продукцією їх переробки. За заявою
відповідного підприємства, у тому числі у разі переходу права
власності на товари, що піддаються переробці, та з інших
причин, визнаних митним органом обґрунтованими, строк переробки
товарів за межами митної території України може бути
продовжений зазначеним органом, але, як правило, він не може
перевищувати 365 днів.
Стаття 325. Обсяг виходу продуктів переробки
Митні органи здійснюють контроль за обов'язковим обсягом
виходу продуктів переробки, що утворюються в результаті
переробки товарів за межами митної території України. Дані про
обов'язковий обсяг виходу продуктів переробки зазначаються в
договорі (контракті) на переробку продукції за межами митної
території України.
Стаття 326. Порядок митного оформлення та оподаткування
продуктів переробки
У разі ввезення на митну територію України товарів,
вивезених за її межі для переробки, чи продуктів переробки вони
підлягають декларуванню з поданням окремого документа –
декларації на товари іноземного походження, які були витрачені
в процесі переробки українських товарів.
Продукти переробки можуть ввозитися на митну територію
України однією чи кількома партіями. Допускається ввезення
продуктів переробки на митну територію України не через той
митний орган, через який товари вивозилися для переробки.
Продукти переробки, що ввозяться на митну територію
України, оподатковуються відповідно до закону.
Стаття 327. Особливі випадки завершення режиму переробки
за межами митної території України
Допускається завершення митного режиму переробки за межами
митної території України шляхом:
а) зворотного ввезення товарів, що вивозилися для
переробки, на митну територію України у незмінному стані зі
звільненням від мит та податків, установлених на імпорт
товарів. Це звільнення не застосовується стосовно мит та
податків, по яких було здійснено повернення або звільнення у
зв’язку з вивезенням товарів для переробки за межами митної
території України.
б) декларування товарів, що вивозилися для переробки, або
продуктів їх переробки до іншого митного режиму.
ГЛАВА 52. Знищення або руйнування
Стаття 328. Поняття режиму знищення або руйнування
Знищення або руйнування – митний режим, відповідно до
якого товари, ввезені на митну територію України, знищуються
під митним контролем чи приводяться у стан, який виключає їх
використання, зі звільненням від сплати мит та податків,
установлених на імпорт, а також без застосування заходів
нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності до
товарів, що знищуються або руйнуються.
Знищення або руйнування товарів допускається з письмового
дозволу митного органу, який надається за умови наявності
дозволів інших органів державної влади, що здійснюють
відповідно до їхньої компетенції контроль під час переміщення
товарів через митний кордон України. Такий дозвіл митним
органом не видається, якщо знищення товарів може завдати
істотної шкоди навколишньому природному середовищу, а також в
інших випадках, що визначаються спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи
спільно з іншими органами державної влади, що здійснюють
контроль під час переміщення товарів через митний кордон
України.
Стаття 329. Витрати на знищення товарів
Знищення або руйнування товарів здійснюється за рахунок їх
власника чи іншої заінтересованої особи.
Стаття 330. Відходи (залишки), що утворилися в результаті
знищення або руйнування товарів
Відходи (залишки), що утворилися в результаті знищення або
руйнування товарів, мають бути поміщені у відповідний митний
режим як товари, що ввезені на митну територію України і
перебувають під митним контролем.
ГЛАВА 53. Відмова на користь держави
Стаття 331. Поняття митного режиму відмови на користь
держави
Відмова на користь держави – митний режим, відповідно до
якого власник відмовляється від товарів, що перебувають під
митним контролем, без будь-яких умов на свою користь. У режимі
відмови на користь держави на товари не нараховуються і не
справляються мита та податки, а також не застосовуються заходи
нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Відмова від товарів на користь держави допускається з
дозволу митного органу, який видається у порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України визначає перелік товарів, що не
можуть бути поміщені у митний режим відмови на користь держави.
РОЗДІЛ ІХ. МИТНІ ПЛАТЕЖІ
ГЛАВА 54. Справляння митних платежів
Стаття 332. Виникнення й припинення обов’язку по сплаті
мит та податків. Випадки, коли мита та податки не сплачуються
Обов’язок по сплаті мит та податків виникає:
1) у разі ввезення товарів на митну територію України – з
моменту перетину митного кордону України;
2) при незаконному переміщенні товарів, що перебувають у
спеціальній митній зоні або у митному складі – з моменту такого
переміщення товарів;
3) у разі вивезення товарів з митної території України:
а) при оформленні товарів відповідно до митного режиму
експорту - з моменту прийняття митної декларації;
б) при вивезенні товарів без оформлення митної декларації
та при незаконному вивезенні товарів – з моменту фактичного
вивезення товарів за межі митної території України;
в) при невиконанні умов, установлених по відношенню до
товарів, що обкладаються вивізним митом, які вивозилися зі
звільненням від оподаткування – з моменту фактичного вивезення
товарів за межі митної території України.
Обов’язок по сплаті мит та податків припиняється:
а) при виконанні обов’язку по сплаті мит та податків;
б) якщо товари до їх випуску виявилися знищеними або
безповоротно втраченими внаслідок аварії або дії непереборної
сили за нормальних умов транспортування, зберігання або
використання (експлуатації) та за відсутності порушень вимог та
умов, установлених цим Кодексом;
в) якщо товари знищуються або передаються у власність
держави відповідно до цього Кодексу;
г) якщо товари конфіскуються відповідно до законодавства.
Щодо товарів, випущених у вільний обіг на митній території
України, або вивезених з цієї території без сплати мит та
податків, обов’язок по їх сплаті припиняється також у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими актами податкового та
митного законодавства.
Обов’язок по сплаті мит та податків уважається виконаним
(мита та податки вважаються сплаченими) з моменту:
1) у разі здійснення платником розпорядження про
використання коштів передоплати:
при оформленні митної процедури – з моменту закінчення
митного оформлення;
якщо сплата не пов’язана з оформленням митної процедури –
з моменту списання коштів з передоплатного рахунку при
перерахуванні до Держбюджету.
2) у разі сплати коштів безпосередньо до Держбюджету у
випадках, визначених законодавством з моменту:
списання коштів з рахунку платника в банку;
внесення готівкових коштів у касу банку.
3) у разі сплати банком, іншою організацією відповідно до
наданої гарантії (забезпечення сплати мит та податків) коштів
до Держбюджету в рахунок сплати мит та податків;
4) з моменту здійснення списання коштів, що перебували у
грошовій заставі, з відповідного рахунку митниці при
перерахуванні цих коштів до Держбюджету в рахунок сплати мит та
податків;
5) заліку митним органом помилково та/або надмірно
сплачених сум митних платежів, що підлягають поверненню з
бюджету, в рахунок виконання обов’язку по сплаті мит та
податків при оформленні наступних митних процедур;
6) настання інших обставин, визначених податковим
законодавством.
Стаття 333. Випадки, коли мита та податки не сплачуються
Мита та податки не сплачуються у випадку, якщо відповідно
до цього Кодексу або інших актів митного та податкового
законодавства:
1) товари не обкладаються митами та податкам;
2) щодо товарів надано звільнення або умовне звільнення
від сплати мит та податків – у період дії такого звільнення і
при дотриманні умов, у зв’язку з якими його надано, у тому
числі:
а) лікувальні препарати людського походження, реактиви для
визначення груп крові та тканини, у тих випадках, коли вони
призначені для організацій або лабораторій, перелік яких
визначений Кабінетом Міністрів України;
б) зразки, що не мають комерційної вартості та як такі, що
мають мізерно малу вартість та які підлягають використанню
тільки з метою одержання замовлень на товари одного з ними
виду. Умови застосування цього підпункту а також якісні та
кількісні показники таких зразків визначаються Кабінетом
Міністрів України;
в) матеріали для будівництва, догляду або оформлення
військових цвинтарів; домовини, похоронні урни та похоронні
приналежності для оформлення, ввезені організаціями,
уповноваженими на це Кабінетом Міністрів України;
г) документи, бланки, публікації, звіти та інші предмети,
що не мають комерційної цінності, на умовах та у порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів України;
д) предмети релігійного культу, перелік яких затверджено
Кабінетом Міністрів України;
е) продукти, ввезені для тестування, за умови, що ввезена
кількість таких продуктів не перевищує кількість, однозначно
необхідну для тестування, та за умови повного використання цих
продуктів у ході тестування. Умови та порядок застосування
цього пункту визначається Кабінетом Міністрів України;
3) загальна митна вартість товарів, що підлягають митному
оформленню не перевищує суму 100 гривень;
4) при ввезенні товарів на митну територію України або
вивезенні товарів з митної території України товари були
поміщені під митну процедуру, яка відповідно до положень цього
Кодексу не передбачає сплату мит та податків – на період дії
цієї процедури та при виконанні умов, що випливають з такої
митної процедури.
Стаття 334. Особи, відповідальні за сплату мит та податків
Особою, відповідальною за сплату мит та податків є
декларант, з урахуванням випадків, вказаних у частині другій
цієї статті. Якщо декларування товарів здійснюється митним
брокером (представником), він є відповідальним за сплату мит та
податків солідарно з декларантом відповідно до частини
четвертої статті 113 цього Кодексу.
Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті
особами, відповідальними за сплату мит та податків, є:
1) при незаконному ввезенні товарів на митну територію
України, незаконному вивезенні за межі митної території
України, або при незаконному переміщенні товарів, що
перебувають у вільній зоні або у митному складі – особа, що
незаконно ввезла (вивезла, перемістила) товари, а також особи,
що брали участь у незаконному ввезенні (вивезенні, переміщенні)
товарів, якщо вони знали або повинні були знати про
незаконність такого ввезення (вивезення, переміщення), а при
ввезенні - також особи, які придбали у власність або у
володіння незаконно ввезені товари, якщо в момент придбання
вони знали або повинні були знати про незаконність ввезення, що
належним чином підтверджено в порядку, установленому
законодавством України. Зазначені особи несуть відповідальність
за сплату податків та зборів, як би вони виступали в якості
декларанта незаконно ввезених чи вивезених товарів;
2) при незаконному вилученні товарів, що перебувають під
митним контролем – особа, що незаконно вилучила такі товари, а
також особи, які брали участь у незаконному вилученні таких
товарів, зберігали та придбали такі товари, або особа, що
відповідає за забезпечення схоронності зазначених товарів;
3) при недотриманні положень цього Кодексу щодо
користування й розпорядження товарами або щодо виконання інших
вимог і умов, установлених цим Кодексом для застосування митних
режимів і процедур, які передбачають повне або часткове
звільнення від сплати мит та податків, особами, відповідальними
за сплату мит, податків у випадках, прямо передбачених цим
Кодексом, є власник складу тимчасового зберігання, власник
митного складу, власник магазину безмитної торгівлі,
перевізник, особа, на яку покладений обов’язок по дотриманню
митного режиму або виконання митної процедури;
4) при невиконанні зобов’язань щодо використання чи
споживання товарів, які випливають з умов за яких надається
умовне звільнення від оподаткування при випуску товарів для
вільного обігу – особа, на яку покладається обов’язок по
виконанню таких умов;
5) при незаконному використанні чи споживанні товарів у
вільній митній зоні чи митному складі – особа, яка незаконно
використала такі товари, а також особи, що брали участь у
такому використанні.
6) у разі реалізації автомобілів, що були ввезені із
звільненням від оподаткування на підставі надання митних пільг
відповідно до глави 64 цього Кодексу особою, відповідальною за
сплату мит та податків є особа, що купує чи придбаває у
володіння, або (та) у користування, або (та) у розпорядження
автомобіль, що був ввезений на митну територію України із
звільненням від оподаткування у разі, коли такі особи не мають
права на звільнення в оподаткуванні.
7) у разі невиконання особою, відповідальною за сплату мит
та податків, обов’язку по сплаті мит та податків, якщо сплата
мит та податків забезпечена відповідно до положень цього
Кодексу гарантом, гарант є особою відповідальною за сплату
податків.
При несплаті мит та податків, у тому числі при
неправильному їх нарахуванні та/або несвоєчасній сплаті,
відповідальність несе особа, визначена відповідальною за сплату
мит та податків. Якщо відповідно до норм цього Кодексу
відповідальність за сплату мит та податків покладається на
декількох осіб, то такі особи несуть солідарну відповідальність
за сплату мит та податків.
Стаття 335. Об’єкт та база оподаткування митами та
податками
Об’єкт оподаткування митами та податками, а також база
оподаткування митами та податками визначаються відповідно до
цього Кодексу та інших актів митного та податкового
законодавства.
Стаття 336. Нарахування митних платежів
Митні платежі нараховуються декларантом або іншими
особами, відповідальними за сплату мит, податків, самостійно,
за винятком випадків, коли обов’язок щодо нарахування мит та
податків відповідно до цього Кодексу та податкового
законодавства покладається на митні органи.
Нарахування сум митних платежів здійснюється у валюті
України.
Для цілей нарахування митних платежів застосовуються
ставки, що діють на день прийняття митним органом митної
декларації на товари, а у разі, якщо митне оформлення
здійснюється без подання митної декларації – на день його
здійснення.
У випадках, коли для цілей обчислення митних платежів, у
тому числі визначення митної вартості товарів, потрібно зробити
перерахування іноземної валюти, застосовується курс іноземної
валюти до валюти України, установлений Національним банком
України на день застосування ставок митних платежів.
Стаття 337. Нарахування мит та податків при незаконному
переміщенні товарів через митний кордон України та використанні
товарів з порушенням встановлених обмежень
У відношенні до товарів, які ввезені на митну територію
України з порушенням вимог і умов, встановлених цим Кодексом, і
по відношенню до яких не сплачено мита та податки, які
підлягають сплаті, мита та податки нараховуються за ставками,
що діють на день перетину товарами митного кордону України, а
якщо такий день встановити неможливо – на день виявлення
митними органами таких товарів. У випадку втрати, недоставки чи
видачі без дозволу митних органів товарів, що перебувають під
митним контролем та переміщуються транзитом або знаходяться на
тимчасовому зберіганні, мита та податки нараховуються за
ставками, що діють відповідно на день прийняття цих товарів для
перевезення або розміщення їх на тимчасове зберігання.
При незаконному вивезенні товарів з митної території
України суми належних до сплати мит та податків нараховуються
за ставками, які діють на день перетину митного кордону, а якщо
такий день встановити неможливо – на 1 число місяця або на 1
число першого місяця року, на протязі якого товари були
вивезені.
При ввезенні товарів на митну територію України базою
оподаткування для цілей нарахування мит та податків є митна
вартість цих товарів, їх кількість або інші показники,
встановлені законодавством, що використовуються для визначення
бази оподаткування, на день застосування ставок мит та
податків, відповідно до частини першою цієї статті. Якщо
визначити суму належних до сплати мит та податків неможливо
внаслідок ненадання митному органу точних відомостей про
характер товарів, їх назву, кількість, країну походження і
митну вартість, сума мит та податків визначається, виходячи з
найбільшої величини ставок мит та податків, кількості чи
вартості товарів, які можуть бути визначені на підставі наявних
відомостей.
При нецільовому використанні товарів, щодо яких було
надано умовне звільнення від оподаткування, а також порушення
умов митних режимів, розміщення в які передбачає умовне
звільнення від оподаткування, застосовуються ставки мит та
податків, які діють на день прийняття митним органом митної
декларації. Митна вартість товарів, їх кількість чи інші
характеристики, які використовуються для визначення бази
оподаткування, визначаються на день застосування ставок мит та
податків.
Стаття 338. Строки сплати (виконання обов’язку по сплаті)
мит та податків
При ввезенні товарів на митну територію України мита та
податки повинні бути сплачені не пізніше 15 днів від дня
пред’явлення товарів митному органу у місці їх прибуття на
митну територію України або від дня завершення внутрішнього
митного транзиту, коли декларування товарів здійснюється не в
місці їх прибуття, але не пізніше їх випуску, за винятком
випадків коли обов’язок по сплаті мит та податків припиняється
або мита та податки не сплачуються.
При розміщенні товарів на тимчасове зберігання, мита та
податки повинні бути сплачені не пізніше дня закінчення строку
тимчасового зберігання. У випадку, якщо до закінчення строку
тимчасового зберігання ці товари поміщуються під митну
процедуру, яка передбачає сплату мит та податків, мита та
податки мають бути сплачені не пізніше випуску товарів
відповідно до цієї процедури.
При вивезенні товарів з митної території України мита
повинні бути сплачені не пізніше дня прийняття митної
декларації, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
При зміні митного режиму мита та податки повинні бути
сплачені не пізніше дня випуску товарів у наступному митному
режимі, але не пізніше дня, установленого цим Кодексом для
завершення дії попереднього митного режиму.
Для цілей обчислення пені строком сплати мит та податків
вважається:
1) при використанні умовно випущених товарів в інших
цілях, ніж ті, у зв’язку з якими було надано умовне звільнення
від оподаткування, – перший день, коли особою було порушено
обмеження щодо користування та розпорядженні товарами. Якщо
такий день установити неможливо, строком сплати мит та податків
уважається день прийняття митним органом митної декларації на
такі товари;
2) при порушенні вимог і умов митних процедур, що
відповідно до цього Кодексу тягне обов’язок сплатити мита та
податки - день здійснення такого порушення. Якщо такий день
установити неможливо, строком сплати мит, податків уважається
день початку дії відповідної митної процедури.
3) в інших випадках – день виникнення обов’язку по сплаті
мит та податків.
Строки сплати мит та податків відносно товарів, що
переміщуються через митний кордон України громадянами для
особистого користування, а також товарів, що переміщуються
через митний кордон України у міжнародних поштових та експрес-
відправленнях, трубопровідним транспортом і лініями
електропередачі, тимчасово увезених товарів із частковим
звільненням від сплати мит та податків, незаконно увезених
товарів, виявлених на території України, визначаються цим
Кодексом та податковим законодавством.
Стаття 339. Порядок і форми сплати митних платежів
Митні платежі сплачуються через рахунки митного органу,
відкриті для цих цілей відповідно до законодавства, в
готівковій формі через касу митниці або фінансової установи,
або у безготівковій формі через фінансову установу, за винятком
випадків, передбачених цим Кодексом та податковим
законодавством.
Перерахування сум митних платежів до Державного бюджету
України з зазначених рахунків митного органу здійснюється цим
митним органом.
Митні платежі сплачуються у національній валюті України.
В окремих випадках, перелік яких встановлюється Кабінетом
Міністрів України, митні платежі можуть бути сплачені в
іноземній валюті, курс якої встановлений Національним банком
України.
Перерахування валюти України в іноземну валюту для цілей
сплати мит та податків, обчислених у валюті України,
здійснюється за курсом, встановленим Національним банком
України, що діє на день прийняття митної декларації, а у
випадках, коли обов’язок сплати мит та податків не пов’язаний з
поданням митної декларації, - на день фактичної сплати.
Митні платежі можуть бути сплачені в будь-якій іншій
формі, передбаченій законодавством України.
На вимогу платника митні органи зобов’язані видати
підтвердження сплати митних платежів у письмовій формі
Стаття 340. Передоплата
Сплата митних платежів здійснюється із застосуванням
передоплати, за винятком випадків, установлених цим Кодексом та
податковим законодавством.
Передоплатою є перерахування коштів на визначені
відповідно до законодавства рахунки митних органів в рахунок
майбутніх митних платежів. При цьому такі кошти ще не
ідентифіковані платником в якості конкретних видів та сум
митних платежів по відношенню до конкретних товарів.
Передоплата здійснюється у національній валюті України.
Кошти передоплати не вважаються митними платежами, доки
особа, яка внесла передоплату, не зробить розпорядження про це
митному органу шляхом подання митної декларації або здійснення
інших дій, що свідчать про намір використати зазначені кошти як
митні платежі, а митний орган не оформить митну процедуру, або,
якщо митна процедура не оформлюється, вчинить інші дії
спрямовані на виконання розпорядження цієї особи. З моменту
такого розпорядження кошти передоплати у сумі, на яку зроблено
розпорядження, не підлягають використанню на будь-які інші
цілі.
Відповідно до розпорядження особи, яка внесла передоплату,
суми митних платежів перераховуються митним органом до
Державного бюджету України.
Повернення коштів передоплати здійснюється в порядку,
встановленому спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі митної справи, якщо заяву про
повернення подано до митного органу протягом 1095 днів з дня
внесення таких коштів на рахунок митного органу. При цьому
відсотки на суму коштів, унесених як передоплата, не
нараховуються.
Кошти передоплати, що перебувають на рахунку митного
органу без розпорядження про використання протягом 1095 днів з
дня їх внесення, підлягають перерахуванню до Державного бюджету
України.
За вимогою платника митний орган зобов’язаний надати йому
письмову інформацію про використання коштів, унесених як
передоплата, не пізніше ніж 30 днів з дня отримання такої
вимоги. У випадку незгоди платника з результатами інформації
митного органу здійснюється спільна звірка використання
зазначених коштів. Результати такої звірки оформляються актом
за формою, що затверджується спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.
Один екземпляр акту після його підписання надається платникові.
Стаття 341. Звільнення (умовне звільнення) від сплати мит
та податків
Звільнення (умовне звільнення) від сплати мит та податків
надається за умови дотримання вимог, передбачених національним
законодавством для надання такого звільнення.
Умови надання звільнення (умовного звільнення) від сплати
мит та податків визначаються цим Кодексом, іншими актами
податкового та митного законодавства та міжнародними
договорами, згоду на обов’язковість яких надано Верховною Радою
України.
Порядок надання документів, необхідних для підтвердження
права на звільнення (умовне звільнення) від сплати мит та
податків при митному оформленні товарів визначається спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі
митної справи.
Стаття 342. Повернення надмірно сплачених сум митних
платежів
Надміру сплаченою сумою митних платежів є фактично
сплачена до Державного бюджету України сума митних платежів,
яка перевищує суму, що підлягає сплаті відповідно до
законодавства.
Надміру сплачені суми митних платежів повертаються з
Державного бюджету України органами державного казначейства
України за поданням митних органів на підставі заяви платника.
Зазначена заява подається до митного органу, що здійснював
митне оформлення товарів, при якому відбулася надмірна сплата
мит та податків, не пізніше 1095 дня, наступного за днем їх
сплати.
При виявленні факту надмірної сплати митних платежів
митний орган не пізніше одного місяця від дня виявлення такого
факту зобов’язаний повідомити платника про суми надмірно
сплачених митних платежів.
Надмірно зараховані до бюджету митні платежі повертаються
з Державного бюджету України у порядку, визначеному спеціально
уповноваженим органом у галузі митної справи та Державним
казначейством України.
Якщо надмірна сплата мит та податків сталася внаслідок
помилки з боку посадових осіб митного органу, повернення
надміру сплачених сум здійснюється у першочерговому порядку.
Повернення мит та податків здійснюється також у випадках,
якщо:
законодавством України передбачено повернення мит та
податків при реімпорті або реекспорті товарів а також в інших
випадках, визначених цим Кодексом;
при зміні з дозволу митного органу раніше заявленого
митного режиму, якщо суми мит та податків, належних до сплати
при розміщенні товарів у новий митний режим, менші за суми мит
та податків, сплачених при попередньому митному режимі;
відновлюється режим найбільшого сприяння, вільної
торгівлі;
подана митному органу митна декларація вважається
неподаною відповідно до цього Кодексу;
митну декларацію відкликано або анульовано;
у товарах, що ввозяться на митну територію України або
вивозяться за її межі, виявлено дефекти, або вони якимось іншим
чином не відповідають погодженим специфікаціям, за умови, що ці
товари не ремонтувалися і не використовувалися відповідно на
території України та за її межами (за винятком операцій,
необхідних для виявлення дефектів або невідповідності), і
повертаються протягом розумного строку.
Повернення мит та податків у випадках, передбачених
частиною шостою цієї статті, здійснюється у тому ж порядку, що
і повернення надмірно сплачених мит та податків за заявою
платника за умови, що вона подається не пізніше одного року з
дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за
собою повернення сплачених мит та податків.
Повернення мит та податків здійснюється на рахунок,
зазначений у заяві. За бажанням платника повернення може бути
здійснено у формі зарахування відповідних сум у рахунок сплати
митних платежів при майбутніх митних оформленнях..
Повернення надмірно сплачених мит та податків здійснюється
у валюті України. Якщо сплата або стягнення мит та податків
здійснювалась у іноземній валюті, повернення надмірно сплачених
або надмірно стягнених податків та зборів здійснюється за
курсом Національного банку України, що діє на день, коли
відбулася їх сплата.
Повернення не здійснюється:
за наявності у платника заборгованості зі сплати мит та
податків;
якщо сума мит та податків, що підлягає поверненню, не
перевищує 20 гривень;
у випадку подачі заяви про повернення мит та податків
після закінчення встановлених строків.
При поверненні мит та податків підлягає поверненню також і
пеня, що була сплачена з суми надмірно сплачених платежів, за
винятком випадків, передбачених частинами шостою та сьомою цієї
статті.
Стаття 343. Пеня
При несплаті мит та податків у встановлений термін
(простроченні) підлягає сплаті пеня у розмірі, визначеному
податковим законодавством.
Пеня нараховується за кожний день прострочення сплати мит
та податків, починаючи з дня, наступного за днем закінчення
строків їх сплати, по день виконання обов’язку по сплаті мит та
податків, за винятком випадків, передбачених частиною третьою
цієї статті.
Порядок нарахування пені залежно від особливостей
переміщення товарів через митний кордон України та випадки,
коли пеня не нараховується, або її нарахування зупиняється,
визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пеня сплачується незалежно від застосування інших заходів
відповідальності за порушення митного та податкового
законодавства України.
Пеня нараховується платником самостійно та сплачується
одночасно зі сплатою мит та податків.
Сплата, стягнення та повернення пені здійснюються за
правилами, що встановлені законодавством для сплати, стягнення
та повернення мит та податків.
Стаття 344. Стягнення митних платежів
У випадку несплати або неповної сплати митних платежів у
встановлений термін такі платежі стягуються в порядку та в
строки, визначені податковим законодавством.
Стягнення мит та податків провадиться з осіб,
відповідальних за сплату мит та податків.
Стягнення митних платежів не здійснюється та платнику не
направляється податкове повідомлення, якщо розмір несплачених
сум мит, податків відносно товарів, зазначених в одній митній
декларації, або товарів, відправлених протягом дня одним
відправником на адресу одного одержувача, становить менш ніж 20
гривень та в інших випадках, встановлених податковим
законодавством.
РОЗДІЛ Х. ГАРАНТІЇ
ГЛАВА 55.
Стаття 345. Форми надання гарантій
У випадках, визначених цим Кодексом, виконання зобов’язань
осіб, що випливають з митних процедур, забезпечуються шляхом
надання митним органам гарантій у формах, що передбачені для
цієї митної процедури.
Форми надання гарантії:
1. Фінансова гарантія
2. Охорона і супроводження товарів митними органами
3. Перевезення товарів митним перевізником
4. Перевезення на умовах Конвенції про тимчасове ввезення
(Стамбул,1990 рік) із застосуванням книжки (карнету) А.Т.А.
5. Перевезення на умовах Митної конвенції про міжнародне
перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року
(Конвенції МДП 1975 року).
Стаття 346. Загальні умови надання фінансових гарантій
(забезпечення сплати мит та податків)
Банки, незалежні фінансові посередники, інші фінансові
установи, які мають намір виступати гарантом забезпечення
перевізником своїх зобов’язань перед митними органами України,
визначаються спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі митної справи у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.
Взаємовідносини між спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у галузі митної справи та гарантами
регулюються на підставі укладених угод.
Фінансова гарантія (забезпечення сплати мит та податків)
надається особою, відповідальною за їх сплату, або будь-якою
іншою особою на користь особи, відповідальної за сплату мит та
податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Надання фінансової гарантії митним органам України
передбачає безумовне зобов'язання гаранта сплатити суму мит та
податків, визначених відповідно до статті 347 цього Кодексу, у
разі невиконання перевізником зобов'язання щодо доставки
товарів до митниці призначення.
Фінансова гарантія (забезпечення сплати мит та податків)
не надається, якщо сума мит та податків, що підлягають сплаті,
не перевищує суму, еквіваленту 20 грн.
У випадках, визначених спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у галузі митної справи,
фінансова гарантія (забезпечення сплати мит та податків) не
надається, якщо митний орган має підстави вважати, що
зобов’язання, узяті перед ним, будуть виконані.
Вивільнення фінансової гарантії здійснюється не пізніше
трьох днів після того, як митний орган упевниться у виконанні
забезпечених зобов’язань.
Стаття 347. Визначення суми забезпечення сплати мит та
податків
Сума забезпечення сплати мит та податків визначається
митним органом, виходячи із сум мит та податків, що підлягають
сплаті при випуску товарів для вільного обігу або вивезенні
товарів відповідно до митного режиму експорту та суми пені, що
може бути нарахована у разі невиконання забезпечених
зобов’язань, і не може перевищувати розмір зазначених сум.
Якщо при визначенні суми забезпечення сплати мит та
податків неможливо точно визначити суму мит та податків, що
підлягають сплаті, внаслідок ненадання митному органу точних
відомостей про характер, найменування, кількість, країну
походження, митну вартість та код таких товарів згідно з
УКТЗЕД, розмір забезпечення визначається виходячи з найбільшої
величини ставок мит та податків, вартості та (або) кількості
товарів, які можуть бути визначені на підставі наявних
відомостей.
У випадку, передбаченому частиною третьою статті 383 цього
Кодексу, розмір забезпечення сплати мит та податків
визначається митним органом як сума мит та податків, яка може
бути додатково нарахована.
Стаття 348. Види та способи надання фінансових гарантій
(забезпечення сплати мит та податків)
Фінансова гарантія (забезпечення сплати мит та податків)
може бути одноразовою та багаторазовою.
У випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, митним
органам може надаватися генеральна фінансова гарантія. Умови та
порядок застосування генеральної гарантії визначається
Кабінетом Міністрів України.
Сплата мит та податків забезпечується такими способами:
1) фінансова гарантія, видана уповноваженою фінансовою
установою (гарантом);
2) унесенням коштів на відповідний рахунок митного органу
(грошова застава);
Забезпечення сплати митних платежів може здійснюватися
кожним зі способів, що визначені у частині першій цієї статті,
на вибір платника, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Крім способів, передбачених статтею 345 цього Кодексу,,
податковим законодавством України можуть бути передбачені інші
способи забезпечення сплати мит та податків.
Стаття 349. Фінансова гарантія, що надається у вигляді
документа
Митні органи, як забезпечення сплати мит та податків,
приймають фінансові гарантії, видані організаціями (гарантами)
включеними до реєстру гарантів, який ведеться спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі
митної справи (далі – реєстр), а саме:
банками;
для гарантування операцій з переміщення вантажів крім
банків фінансові гарантії можуть також надаватися:
незалежним фінансовим посередником;
фінансовою установою у вигляді ваучера;
Включення до реєстру здійснюється безоплатно. Спеціально
уповноважений центральний орган виконавчої влади у галузі
митної справи зобов’язаний забезпечити регулярне опублікування
у офіційних друкованих виданнях переліків фінансових установ,
включених до реєстру.
Фінансова гарантія, видана фінансовою установою, внесеною
в Реєстр, є безвідкличним зобов’язанням такої установи, що
видається у вигляді документа, виплатити на вимогу митного
органу кошти в межах певної суми у разі невиконання особою,
зазначеною у частині 2 статті 345, забезпечених цією гарантією
зобов’язань.
Форми бланків фінансових гарантій встановлюються
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у
галузі митної справи.
У разі невиконання зобов’язань, що забезпечені фінансовою
гарантією, митний орган направляє фінансовій установі, що
видала таку гарантію, вимогу щодо сплати гарантованої суми.
Фінансові установи зобов’язані у не пізніше дня, наступного за
днем отримання вимоги, перерахувати гарантовану суму до
Держбюджету. При порушенні строку перерахування коштів у
рахунок сплати мит та податків відповідно до вимоги митного
органу фінансові установи несуть відповідальність, (у тому
числі й передбачену податковим законодавством), як особи,
відповідальні за сплату забезпечених мит та податків. У разі
несплати гарантом коштів за фінансовими гарантіями, суми таких
коштів вважаються податковим боргом гаранта та стягуються у
порядку, встановленому законодавством.
Умови та порядок включення фінансових установ до реєстру
та виключення цих установ з реєстру, а також порядок взаємодії
таких фінансових установ та митних органів визначається
Кабінетом Міністрів України.
До правовідносин, пов’язаних з видачею фінансової
гарантії, виконанням гарантом зобов’язань і припиненням
фінансової гарантії, застосовуються також положення
законодавства України про банки й банківську діяльність та
цивільного законодавства України у частині, що не врегульована
цим Кодексом.
Стаття 350. Унесення коштів на рахунок митного органа
(грошова застава)
Унесення коштів у касу або на рахунок митного органу як
забезпечення сплати мит та податків (грошова застава)
провадиться у валюті України а в окремих випадках, перелік яких
встановлюється Кабінетом Міністрів України, - в іноземній
валюті, курс якої встановлений Національним банком України.
Відсотки на суму грошової застави не нараховуються.
При невиконанні зобов’язання, забезпеченого грошовою
заставою, суми митних платежів та пені, що підлягають сплаті,
перераховуються у державний бюджет із сум грошової застави у
порядку, встановленому спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у галузі митної справи.
При виконанні зобов’язання, забезпеченого грошовою
заставою, сплачені кошти підлягають поверненню платникові або
уповноваженій ним особі. Повернення грошової застави може
здійснюватися у будь-якому митному органі, навіть якщо вона
вносилася на рахунок іншого митного органу. За письмовою заявою
платника кошти, унесені як грошова застава, можуть бути
використані для сплати мит та податків або для забезпечення
сплати мит та податків за іншим зобов’язанням перед митними
органами. Кошти, унесені як грошова застава, що перебувають на
рахунку митного органу без розпорядження про їх використання
протягом 1095 днів з дня їх унесення, підлягають перерахуванню
до Державного бюджету.
Порядок унесення грошової застави та її повернення
визначається спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі митної справи.
Стаття 351. Охорона і супроводження товарів митними
органами
Охорона і супроводження товарів митними органами
здійснюються як при внутрішньому, так і при прохідному митному
транзиті.
Порядок застосування охорони і супроводження товарів
митними органами як заходу гарантування доставки цих товарів до
митного органу призначення визначається Кабінетом Міністрів
України, а форми та методи її застосування – спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі
митної справи.
За охорону і супроводження товарів митними органами
справляється плата в розмірі, що не перевищує фактичних витрат
митних органів на вчинення зазначених дій. Розміри та порядок
справляння цієї плати визначаються Кабінетом Міністрів України.
Стаття 352. Перевезення товарів митним перевізником
Перевезення товарів митним перевізником як захід
гарантування їх доставки до митного органу призначення
здійснюється відповідно до статей 214 – 216 цього Кодексу.
Стаття 353. Перевезення на умовах Митної конвенції про
міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП
1975 року (Конвенції МДП 1975 року)
Перевезення на умовах Митної конвенції про міжнародне
перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року
(Конвенції МДП 1975 року) як захід гарантування доставки
товарів, які перебувають під митним контролем, до митного
органу призначення, застосовується за умови, що товари у
процесі перевезення перетинають митний кордон України, а їх
перевезення на всьому маршруті або на його частині здійснюється
автомобільним транспортом.
Якщо сума мит та податків перевищує суму гарантії за
Конвенцією, то до товарів, які перевозяться за процедурою МДП,
у виняткових випадках, з урахуванням результатів аналізу
ризиків, додатково застосовується захід гарантування доставки у
вигляді охорони і супроводження цих товарів митними органами.
Стаття 354. Перевезення на умовах Конвенції про тимчасове
ввезення (Стамбул,1990 рік) із застосуванням книжки (карнету)
А.Т.А.
При перевезенні товарів на умовах Конвенції про тимчасове
ввезення (Стамбул,1990 рік) застосовується книжка (карнет)
А.Т.А. – уніфікований міжнародний митний документ, що
використовується як митна декларація для митного оформлення
товарів та є гарантійним документом про сплату мит та податків.
РОЗДІЛ XІ. ОСОБЛИВОСТІ ПРОПУСКУ ТА ОПОДАТКУВАННЯ
ТОВАРІВ, ЩО ПЕРЕМІЩУЮТЬСЯ ЧЕРЕЗ МИТНИЙ КОРДОН
УКРАЇНИ ГРОМАДЯНАМИ
ГЛАВА 56. Загальні положення
Стаття 355. Сфера застосування цього розділу
Цим розділом регулюються умови та порядок пропуску та
оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон
України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не
пов’язаних зі здійсненням підприємницької діяльності.
При переміщенні громадянами товарів, пов’язаних зі
здійсненням підприємницької діяльності, їх митне оформлення
здійснюється в порядку, визначеному для підприємств. Положення
цього розділу в такому випадку не застосовуються.
Стаття 356. Порядок переміщення громадянами товарів через
митний кордон України
Громадяни за умови дотримання вимог цього Кодексу та інших
актів законодавства України можуть переміщувати через митний
кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до
ввезення в Україну та вивезення з України.
Громадянам, які в’їжджають на територію України або
виїжджають з неї засобами автомобільного та залізничного
транспорту, а також транспортними засобами особистого
користування, дозволяється здійснювати декларування товарів, що
переміщуються ними через митний кордон України, не залишаючи
цих транспортних засобів.
Стосовно транзитних пасажирів, які не залишають транзитної
зони, митний контроль не проводиться, однак митні органи мають
право вживати передбачених цим Кодексом заходів у випадку
підозри щодо вчинення такими пасажирами порушення митних правил
або контрабанди.
Стаття 357. Двоканальна система митного контролю товарів,
транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон
України громадянами
Двоканальна система – це спрощена система митного
контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування,
обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними
засобами особистого користування) через митний кордон України.
Канал, позначений символами зеленого кольору, (“зелений
коридор”) призначений для громадян, що переміщують через митний
кордон України товари, які не підлягають письмовому
декларуванню, в тому числі ті, що не підпадають під заборони
або обмеження стосовно ввезення або вивезення, і такі, що
переміщуються в обсягах, що відповідно до цього Кодексу та
інших актів законодавства України не підлягають обкладенню
митами та податками. Канал, позначений символами червоного
кольору, (“червоний коридор”) призначений для всіх інших
громадян.
Громадяни, які проходять (проїжджають) через “зелений
коридор”, звільняються від подання письмової митної декларації.
Звільнення від подання письмової митної декларації не означає
звільнення від обов’язкового дотримання порядку переміщення
товарів, транспортних засобів через митний кордон України.
Стаття 358. Умови пересилання громадянами товарів у
міжнародних поштових та експрес-відправленнях
Громадяни мають право пересилати товари у міжнародних
поштових та експрес-відправленнях у порядку, встановленому
статтями 170 – 174 цього Кодексу, крім товарів, заборонених до
такого пересилання.
Обмеження щодо вартості та обсягів товарів, а також
перелік товарів, заборонених до пересилання у міжнародних
поштових та експрес-відправленнях, встановлюються цим Кодексом
та іншими законами України.
Стаття 359. Визначення вартості товарів, які переміщуються
громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування
мит та податків
Митна вартість товарів, які переміщуються громадянами
через митний кордон України, для цілей нарахування мит та
податків визначається на підставі заяви власника цих товарів чи
уповноваженої ним особи за умови надання підтверджувальних
документів (товарних чеків, ярликів тощо), які можна
ідентифікувати з наявними товарами. При визначенні митної
вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі
та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів
враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до
моменту перетинання ними митного кордону України.
За відсутності таких підтверджень або у разі наявності
обгрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно
заявленої вартості митні органи визначають митну вартість
самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні
(аналогічні) товари та відповідно до вимог цього Кодексу.
Стаття 360. Перелік товарів, які можуть бути віднесені до
особистих речей громадян
Крім одягу, предметів туалету та інших речей, які явно
мають особистий характер, особистим речами вважаються:
1) особисті ювелірні вироби з ознаками таких, що були в
користуванні;
2) індивідуальне письмове та канцелярське приладдя;
3) фотоапарат, кіно-, відеокамера з обґрунтованою
кількістю плівок та додаткового приладдя;
4) переносні діа- та/або кінопроектор і атрибути до них
разом з обґрунтованою кількістю діапозитивів та/або кіноплівок;
5) бінокль;
6) переносні музичні інструменти;
7) переносний звуковідтворювальний пристрій (магнітофон,
диктофон, програвач компакт-дисків тощо) з обґрунтованою
кількістю плівок, платівок, дисків;
8) переносний радіоприймач;
9) стільникові (мобільні) телефони у кількості не більше
двох штук, пейджер;
10) переносний телевізор;
11) переносна друкарська машина;
12) переносний персональний комп’ютер та приладдя до
нього;
13) калькулятор, електронна записна книжка;
14) індивідуальні портативні медичні прилади для
забезпечення життєдіяльності людини та контролю за її станом з
ознаками таких, що були в користуванні;
15) звичайна та/або прогулянкова дитячі коляски;
16) інвалідна коляска;
17) індивідуальне спортивне спорядження;
18) лікарські засоби, що переміщуються через митний кордон
України в порядку та обсягах, які визначаються спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі
охорони здоров’я;
19) інші товари, призначені для забезпечення звичайних
повсякденних потреб громадянина, які відповідають меті
перебування цього громадянина відповідно в Україні або за її
межами і не призначені для підприємницької діяльності,
відчуження або передачі іншим особам.
ГЛАВА 57. Пропуск та оподаткування товарів, що вивозяться
громадянами за межі митної території України
Стаття 361. Умови вивезення громадянами товарів за межі
митної території України
Вивезення (пересилання) громадянами товарів за межі митної
території України здійснюється у порядку та на умовах,
встановлених законодавством України для підприємств, якщо інше
не передбачено законодавством.
Дія частини першої цієї статті не поширюється на:
1) товари, сукупна вартість яких не перевищує суму 100000
гривень;
2) товари, які вивозяться (пересилаються) у зв’язку з
виїздом за межі України на постійне місце проживання;
3) товари, які входять до складу спадщини, оформленої в
Україні на користь громадянина-нерезидента, за умови
підтвердження складу спадщини органами, що вчиняють нотаріальні
дії;
4) товари, які тимчасово вивозяться (пересилаються)
громадянами-резидентами за межі митної території України під
письмове зобов’язання про їх зворотне ввезення.
5) товари, які були тимчасово ввезені на митну територію
України під зобов’язання про їх зворотне вивезення, що
підтверджується відповідними документами;
6) товари, одержані громадянами-нерезидентами у вигляді
призів і нагород за участь у змаганнях, конкурсах, фестивалях
тощо, які проводяться на території України, що підтверджується
відповідними документами;
7) товари, у тому числі предмети початкового облаштування,
придбані в Україні громадянами-нерезидентами, які користуються
пільгами згідно з міжнародними договорами України, укладеними в
установленому законом порядку, що вивозяться (пересилаються)
цими громадянами у зв’язку з їх остаточним виїздом за межі
України;
8) товари, придбані громадянами-нерезидентами на території
України, загальна вартість яких не перевищує суми іноземної
валюти, ввезеної цими громадянами під час в’їзду в Україну, за
умови подання відповідних документів;
9) особисті речі та домашніх тварин, що вивозяться
(пересилаються) громадянами;
10) товари, що вивозяться громадянами-нерезидентами у
зв’язку з остаточним виїздом за межі України, на суму доходу,
одержаного за час роботи чи навчання в Україні, за умови
подання відповідних документів.
Стаття 362. Особливості тимчасового вивезення
(пересилання) громадянами-резидентами деяких товарів за межі
митної території України
На прохання громадян-резидентів, які тимчасово вивозять
(пересилають) товари за межі митної території України, митний
орган вживає заходів до ідентифікації цих товарів з метою
забезпечення їх зворотного ввезення (пересилання) без сплати
мит та податків, установлених на імпорт.
Тимчасове вивезення (пересилання) громадянами-резидентами
особистих речей та транспортних засобів особистого користування
за межі митної території України здійснюється, як правило, без
подання митному органу відповідних документів. Митний орган
може вимагати подання таких документів тільки у виключних
випадках за наявності обґрунтованих підстав.
Стаття 363. Обмеження щодо вивезення громадянами за межі
митної території України окремих товарів
Не допускається вивезення громадянами за межі митної
території України незалежно від загальної вартості:
1) товарів, щодо яких відповідно до законодавства України
застосовуються заходи митно-тарифного та/або нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної діяльності та інші обмеження,
встановлені статтею 122 цього Кодексу для суб’єктів
підприємництва у разі здійснення операцій з експорту, крім
особистих речей, домашніх тварин;
2) товарів, на які встановлено державні дотації, крім
особистих речей;
3) товарів промислового призначення (обладнання,
комплектуючих виробів, матеріалів тощо) згідно з переліком, що
визначається Кабінетом Міністрів України.
Вивезення дорогоцінних металів (за винятком банківських
металів, пам’ятних та ювілейних монет України із дорогоцінних
металів), дорогоцінного каміння та виробів з них, а також
культурних цінностей з метою їх відчуження дозволяється у
порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Порядок
вивезення банківських металів, пам’ятних та ювілейних монет
України із дорогоцінних металів визначається Національним
банком України.
Обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, за
умови вивезення у ручній поклажі чи супроводжуваному багажі не
поширюються на такі товари:
а) 200 сигарет або 50 сигар чи 250 грамів тютюну, або ці
вироби в наборі загальною вагою, що не перевищує 250 грамів;
б) 2 літри вина, 1 літр міцних алкогольних напоїв.
ГЛАВА 58. Пропуск та оподаткування товарів, які ввозяться
громадянами на митну територію України
Стаття 364. Умови ввезення громадянами товарів на митну
територію України
Товари, призначені для особистого користування, сумарна
митна вартість яких не перевищує суму 1000 гривень,
звільняються від оподаткування при ввезенні громадянами на
митну територію України.
Товари, сумарна митна вартість яких перевищує суму 1000
гривень, але не перевищує суму 5000 гривень, при ввезенні
громадянами на митну територію України підлягають обов’язковому
письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян,
та обкладенню ввізним митом за повними ставками відповідно до
Митного тарифу України, податком на додану вартість та у
встановлених законом випадках – акцизним збором.
Товари, сумарна митна вартість яких перевищує суму 5000
гривень, при ввезенні громадянами на митну територію України
підлягають обов’язковому письмовому декларуванню та митному
оформленню у порядку, передбаченому для підприємств, із
застосуванням до них заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності та інших обмежень, встановлених
статтею 122 цього Кодексу для підприємств у разі здійснення
операцій з імпорту, та обкладенню ввізним митом за повними
ставками Митного тарифу України, податком на додану вартість, в
установлених законодавством випадках – акцизним збором.
При ввезенні на митну територію України не підлягають
обкладенню митами та податками:
1) товари, призначені для забезпечення звичайних
повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що
ввозяться (пересилаються) в Україну громадянами у зв’язку з
переселенням на постійне місце проживання протягом одного року
з дати отримання права на постійне місце проживання в Україні,
за умови документального підтвердження того, що:
вони були придбані громадянином до отримання права на
постійне місце проживання в Україну;
до дати отримання права на постійне місце проживання в
Україні громадянин проживав на території країни, з якої він
прибув, не менше одного року;
2) один транспортний засіб особистого користування на
кожного повнолітнього громадянина за одним із кодів 87.01,
87.02, 87.03, 87.04, 87.05, 87.11, 87.16 Української
класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, що
ввозиться (пересилається) громадянином у зв’язку з переселенням
на постійне місце проживання в Україну протягом одного року з
дати отримання права на постійне місце проживання в Україні, за
умови документального підтвердження того, що:
до дати отримання права на постійне місце проживання в
Україні громадянин був власником такого транспортного засобу не
менше одного року;
до дати отримання права на постійне місце проживання в
Україні такий транспортний засіб перебував на постійному обліку
(реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни
постійного місця попереднього проживання громадянина не менше
одного року;
до дати отримання права на постійне місце проживання в
Україні громадянин проживав на території країни, з якої він
прибув, не менше трьох років;
3) товари, що належать громадянам-нерезидентам і
переміщуються транзитом через митну територію України;
4) товари, що належать громадянам-резидентам і
переміщуються транзитом у транзитних зонах міжнародних
аеропортів;
5) товари, у тому числі транспортні засоби особистого
користування, що ввозяться (пересилаються) громадянами, які
користуються митними пільгами згідно з міжнародними договорами
України, укладеними в установленому законом порядку;
6) товари, у тому числі транспортні засоби особистого
користування в кількості однієї одиниці за кожною товарною
позицією згідно з Українською класифікацією товарів
зовнішньоекономічної діяльності, що ввозяться (пересилаються)
громадянами і входять до складу спадщини за законом, відкритої
за межами України на користь резидента, у разі підтвердження її
складу органами, що вчиняють нотаріальні дії у країні її
відкриття. Зазначене підтвердження підлягає засвідченню або
легалізації у відповідній закордонній консульській установі
України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами,
згоду на обов’язковість яких надано Верховною Радою України;
7) транспортні засоби особистого користування, що
тимчасово ввозяться (пересилаються) громадянами-нерезидентами
на митну територію України, а також пальне, що знаходиться у
звичайних баках таких транспортних засобів, встановлених
заводом-виробником;
8) товари (у тому числі не більше одного транспортного
засобу особистого користування), одержані громадянами-
резидентами у вигляді нагород і призів на міжнародних
змаганнях, конкурсах за межами митної території України, за
умови документального підтвердження факту нагородження
нотаріальними органами відповідної країни. Зазначене
підтвердження підлягає засвідченню або легалізації у
відповідній закордонній консульській установі України, якщо
інше не передбачено міжнародними договорами, згоду на
обов’язковість яких надано Верховною Радою України;
9) товари, що були попередньо вивезені (переслані)
громадянами-резидентами за межі митної території України під
письмове зобов’язання про їх зворотне ввезення, і ввозяться
(пересилаються) назад на митну територію України, за наявності
відповідної вивізної митної декларації із зазначенням таких
товарів;
10) особисті речі та транспортні засоби особистого
користування, які попередньо тимчасово вивозилися громадянами-
резидентами за межі митної території України на умовах,
встановлених частиною другою статті 362 цього Кодексу
11) товари (у тому числі транспортні засоби особистого
користування в кількості однієї одиниці за кожною товарною
позицією згідно з Українською класифікацією товарів
зовнішньоекономічної діяльності), що ввозяться (пересилаються)
працівниками дипломатичної служби, які перебували у
довгостроковому відрядженні або проходили дипломатичну службу
за кордоном протягом не менше одного року і повертаються в
Україну після завершення цього відрядження (служби), за умови,
що:
працівник дипломатичної служби є власником цих
транспортних засобів;
сукупна митна вартість товарів не перевищує 50 відсотків
від суми, виплаченої працівникові дипломатичної служби у
зв’язку з перебуванням у цьому довгостроковому відрядженні або
проходженням дипломатичної служби за кордоном, що
підтверджується документами в порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України;
товари придбано працівником дипломатичної служби в межах
строку цього довготермінового відрядження або проходження
дипломатичної служби за кордоном, який підтверджується
документально Міністерством закордонних справ України.
Транспортні засоби, які ввозяться на митну територію
України для вільного обігу без обкладення митами та податками
відповідно до частини четвертої цієї статті, можуть бути
відчужені або передані у володіння, користування чи
розпорядження особами, які ввезли їх на митну територію
України, іншим особам, тільки після сплати останніми у повному
обсязі всіх мит та податків за ставками, чинними на день
подання митної декларації. Це правило не поширюється на випадки
відчуження або передання транспортних засобів у володіння,
користування, чи розпорядження особам, які користуються митними
пільгами згідно з міжнародними договорами України, укладеними в
установленому законом порядку.
Стаття 365. Ввезення на митну територію України
громадянами особистих речей та домашніх тварин
Особисті речі, що ввозяться громадянами на митну територію
України, декларуються усно або, за бажанням власника таких
речей чи на вимогу посадової особи митного органу, письмово.
Домашні тварини, що ввозяться громадянами на митну
територію України, підлягають обов’язковому письмовому
декларуванню.
Особисті речі та домашні тварини, що ввозяться
громадянами на митну територію України, звільняються від
обкладення митами та податками, а також не підлягають
застосуванню до них заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності та інших обмежень, встановлених
статтею 122 цього Кодексу для підприємств у разі здійснення
операцій з імпорту.
Крім одягу, предметів туалету та інших речей, які явно
мають особистий характер, особистим речами вважаються:
1) особисті ювелірні вироби з ознаками таких, що були в
користуванні;
2) індивідуальне письмове та канцелярське приладдя;
3) фотоапарат, кіно-, відеокамера з обґрунтованою
кількістю плівок та додаткового приладдя;
4) переносні діа- та/або кінопроектор і атрибути до них
разом з обґрунтованою кількістю діапозитивів та/або кіноплівок;
5) бінокль;
6) переносні музичні інструменти;
7) переносний звуковідтворювальний пристрій (магнітофон,
диктофон, програвач компакт-дисків тощо) з обґрунтованою
кількістю плівок, платівок, дисків;
8) переносний радіоприймач;
9) стільниковий (мобільний) телефон, пейджер;
10) переносний телевізор;
11) переносна друкарська машина;
12) переносний персональний комп’ютер та приладдя до
нього;
13) калькулятор, електронна записна книжка;
14) індивідуальні портативні медичні прилади для
забезпечення життєдіяльності людини та контролю за її станом з
ознаками таких, що були в користуванні;
15) звичайна та/або прогулянкова дитячі коляски;
16) інвалідна коляска;
17) індивідуальне спортивне спорядження;
18) лікарські засоби, що переміщуються через митний кордон
України в порядку та обсягах, які визначаються спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі
охорони здоров’я;
19) інші товари, призначені для забезпечення звичайних
повсякденних потреб громадянина, які відповідають меті
перебування цього громадянина відповідно в Україні і не
призначені для підприємницької діяльності, відчуження або
передачі іншим особам.
Стаття 366. Ввезення на митну територію України
громадянами алкогольних напоїв, тютюнових виробів, парфумів та
туалетної води
Громадяни можуть ввозити алкогольні напої, тютюнові
вироби, парфуми та туалетну воду на митну територію України
без сплати мит та податків, установлених на імпорт та без
застосування заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності, у таких кількостях з
розрахунку на одну особу:
а) 200 сигарет або 50 сигар чи 250 грамів тютюну, або ці
bhpnah в наборі загальною вагою, що не перевищує 250 грамів;
б) 2 літри вина, 1 літр міцних алкогольних напоїв;
в) 0,5 літра туалетної води та 100 грамів парфумів,
за умови, що вони:
ввозяться на митну територію України громадянами, які
досягли 18-річного віку, за винятком туалетної води та
парфумів;
переміщуються через митний кордон України у
супроводжуваному багажі або ручній поклажі громадян.
Алкогольні напої та тютюнові вироби незалежно від їх
кількості не звільняються від оподаткування, якщо особа, яка
ввозить їх на митну територію України, була відсутня в Україні
менш ніж 24 години.
Стаття 367. Митне оформлення транспортних засобів
особистого користування та окремих номерних вузлів до них, що
ввозяться громадянами на митну територію України для вільного
обігу
Транспортні засоби особистого користування та окремі
номерні вузли до них, що ввозяться громадянами на митну
територію України або надходять на митну територію України на
адреси громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних
відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості
підлягають обов’язковому письмовому декларуванню та митному
оформленню в порядку, визначеному спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у галузі митної справи та
обкладенню митами та податками відповідно до законодавства.
Транспортні засоби особистого користування, як нові, так і
такі, що були у користуванні, які ввозяться громадянами на
митну територію України або надходять на митну територію
України на адреси громадян у несупроводжуваному багажі або
вантажних відправленнях для вільного обігу, підлягають
обов’язковій сертифікації у випадках, встановлених
законодавством для підприємств. Документи, що засвідчують
відповідність транспортних засобів вимогам технічних
регламентів та національних стандартів, подаються митним
органам під час митного оформлення транспортних засобів з метою
вільного обігу та уповноваженим в Україні органам під час
реєстрації транспортних засобів, якщо вони підлягають
реєстрації.
Такими, що були у користуванні, вважаються транспортні
засоби, на які були або є реєстраційні документи, видані
уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, що
дають право експлуатувати ці транспортні засоби на постійній
основі, або які виготовлено більше, ніж за 2 роки до моменту
ввезення в Україну, або які внаслідок впливу зовнішніх
руйнівних сил (пожежа, повінь, аварія тощо) отримали
пошкодження в цілому або в окремих вузлах і агрегатах.
Забороняється відчужувати або передавати у володіння,
користування чи розпоряджання транспортні засоби особистого
користування, ввезені громадянами на митну територію України
для вільного обігу, до здійснення їх реєстрації органами,
уповноваженими на здійснення реєстрації транспортних засобів
Кузови, шасі кодами 87.06 та 87.07 а також рами до
моторних транспортних засобів товарної позиції 87.01-87.05
згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної
діяльності підлягають сертифікації як зібрані транспортні
засоби. Обкладення їх митами та податками здійснюється як
зібраних транспортних засобів з урахуванням максимального
об’єму циліндрів двигунів, що серійно встановлювалися на марках
таких транспортних засобів відповідного року їх випуску за
ставками відповідно до законодавства.
Транспортні засоби особистого користування, що були
зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземних
держав і ввозяться в Україну для вільного обігу, повинні бути
зняті з обліку в цих органах.
Стаття 368. Обмеження ввезення громадянами товарів на
митну територію України
Пропуск на митну територію України товарів, що
класифікуються у першій – двадцять четвертій групах Української
класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, та
ввозяться громадянами для вільного обігу, в будь-яких обсягах
не дозволяється.
Це обмеження не поширюється на:
алкогольні та тютюнові вироби в обсягах, зазначених у
частині першій статті 366 цього Кодексу;
продукти харчування в упаковці виробника, що надходять на
адресу фізичних осіб у міжнародних поштових відправленнях або
експрес-відправленнях вагою до 10 кг;
продукти харчування для власного споживання на суму до 400
гривень, що ввозяться в порядку та обсягах, які визначаються
Кабінетом Міністрів України, якщо особа, яка ввозить їх на
митну територію України, була відсутня в Україні не менш ніж 24
години;
домашніх тварин.
Стаття 369. Умови тимчасового ввезення та ввезення з метою
транзиту товарів на митну територію України громадянами
Громадяни мають право ввозити тимчасово або з метою
транзиту особисті речі на митну територію України за умови
усного або письмового декларування таких речей за бажанням їх
власника.
Митне оформлення товарів, що ввозяться громадянами на
митну територію України тимчасово або з метою транзиту, в
обсягах, що підлягають обкладенню митами та податками,
проводиться шляхом письмового декларування в порядку,
визначеному спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі митної справи, та подання митному
органу зобов’язання відповідно про зворотне вивезення за межі
митної території України або про транзит таких товарів.
Пропуск через митний кордон України товарів, що ввозяться
громадянами на митну територію України тимчасово або з метою
транзиту під зобов’язання про їх зворотне вивезення (транзит),
сумарна митна вартість яких не перевищує 5000 гривень,
дозволяється за умови письмового декларування в порядку,
передбаченому для громадян, та внесення такими громадянами на
рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких товарів на
митну територію України, грошової застави у сумі мит та
податків, що підлягають сплаті при ввезенні таких товарів на
митну територію України з метою вільного обігу, або із
застосуванням інших заходів гарантування, передбачених цим
Кодексом.
Строки тимчасового ввезення громадянами товарів на митну
територію України (крім випадків, передбачених статтею 370
цього Кодексу) встановлюються відповідно до статті 281, а
ввезення з метою транзиту – відповідно до статті 179 цього
Кодексу.
У разі порушення строку зворотного вивезення за межі
митної території України або транзиту товарів, зазначених у
частині третій цієї статті, за винятком випадків, коли таке
порушення сталося внаслідок аварії або дії непереборної сили,
що підтверджується відповідними документами, внесена грошова
застава використовується в порядку, визначеному статтею 350
цього Кодексу.
У разі втрати чи повного зіпсування товарів, ввезених на
митну територію України тимчасово або з метою транзиту
внаслідок аварії або дії непереборної сили, строки, передбачені
зобов’язанням про зворотне вивезення (транзит) цих товарів,
зупиняються, а внесена грошова застава повертається власнику
зазначених товарів, його спадкоємцю або уповноваженій ними
особі.
Митне оформлення товарів, ввезених на митну територію
України тимчасово або з метою транзиту, сумарна митна вартість
яких перевищує 5000 гривень проводиться в порядку,
передбаченому для підприємств
Стаття 370. Особливості тимчасового ввезення громадянами
транспортних засобів особистого користування на митну територію
України
Тимчасове увезення громадянами-нерезидентами на митну
територію України транспортних засобів особистого користування,
які перебувають на постійному обліку в реєстраційних органах
іноземних держав, дозволяється на строк до одного року.
Тимчасове увезення громадянами-резидентами на митну
територію України транспортних засобів особистого користування
дозволяється виключно громадянам- резидентам, які є власниками
таких транспортних засобів, що підтверджується відповідним
документом про право власності на цей транспортний засіб, на
строк до 30 днів, починаючи з дня, наступного за днем увезення,
але всього не більше, ніж на 90 днів протягом одного
календарного року, з наданням митному органу письмового
зобов’язання про зворотне вивезення цих транспортних засобів та
за умови перебування їх на постійному обліку в реєстраційних
органах іноземних держав на ім'я цих громадян – резидентів, що
повинно підтверджуватися відповідним документом про право
власності на такий транспортний засіб;
Строк тимчасового ввезення транспортних засобів особистого
користування, передбачений частиною першою цієї статті, може
бути продовжено відповідним митним органом з урахуванням
гуманітарної, наукової, господарської та інших видів діяльності
громадян, які ввезли такі транспортні засоби.
Транспортні засоби особистого користування, тимчасово
ввезені громадянами на митну територію України, не можуть бути
розкомплектовані на запасні частини, а також відчужені чи
передані у володіння або розпорядження іншим особам.
Такі транспортні засоби повинні бути вивезені за межі
митної території України з дотриманням строків, установлених
митним органом, або можуть бути поміщені у митний режим
імпорту після сплати відповідних мит та податків, передбачених
законодавством України.
Крім цього, у відповідних випадках дозволяється поміщення
таких транспортних засобів у митний режим відмови на користь
держави чи знищення або руйнування.
Умови щодо реєстрації в органах Державної автомобільної
інспекції Міністерства внутрішніх справ України транспортних
засобів особистого користування, тимчасово ввезених на митну
територію України громадянами, встановлюються Кабінетом
Міністрів України.
Дія цієї статті не поширюється на транспортні засоби
особистого користування за кодами 87.01, 87.02, 87.03, 87.04,
87.05 Української класифікації товарів зовнішньоекономічної
діяльності, що належать співробітникам дипломатичних
представництв України та іноземних держав, міжнародних,
міжурядових організацій і представництв іноземних держав при
них, які не є резидентами України.
Стаття 371. Ввезення громадянами транспортних засобів
особистого користування з метою транзиту через митну територію
України
Громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби
особистого користування з метою транзиту через митну територію
України за умови письмового декларування в порядку,
передбаченому для громадян, та внесення на рахунок митного
органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну
територію України, грошової застави у сумі мит та податків, що
підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на
митну територію України з метою вільного обігу. Ці вимоги не
поширюються на транспортні засоби, що:
ввозяться на митну територію України громадянами-
резидентами з метою транзиту за умови, що такі транспортні
засоби постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних
органах іноземних держав та належать цим громадянам, що
підтверджується відповідним документом про право власності на
такий транспортний засіб;
ввозяться на митну територію України громадянами-
нерезидентами з метою транзиту за умови, що такі транспортні
засоби постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних
органах іноземних держав, що підтверджується відповідним
документом.
Громадянам-нерезидентам дозволяється ввозити транспортні
засоби з метою транзиту через територію України за умови
письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян,
та внесення такими громадянами на рахунок митного органу, що
здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію
України, грошової застави у сумі мит та податків, що підлягають
сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну
територію України з метою вільного використання. Ці вимоги не
поширюються на транспортні засоби, що постійно зареєстровані у
відповідних реєстраційних органах іноземних держав.
У разі порушення зобов’язання про транзит через митну
територію України транспортних засобів особистого користування,
зазначених у частині першій цієї статті, за винятком випадків,
коли таке порушення сталося внаслідок аварії або дії
непереборної сили, що підтверджується відповідними документами,
внесена грошова застава використовується в порядку, визначеному
статтею 350 цього Кодексу.
У разі втрати чи повного зіпсування транспортних засобів
особистого користування, ввезених на митну територію України з
метою транзиту, унаслідок аварії або дії непереборної сили,
строки, передбачені зобов’язанням про транзит цих транспортних
засобів, зупиняються, а внесена грошова застава повертається
особі, яка внесла заставу, її спадкоємцю або уповноваженою ними
особі.
РОЗДІЛ XІІ. СПРИЯННЯ ЗАХИСТУ ПРАВ ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОЇ
ВЛАСНОСТІ ПІД ЧАС ПЕРЕМІЩЕННЯ ТОВАРІВ ЧЕРЕЗ МИТНИЙ
КОРДОН УКРАЇНИ
ГЛАВА 59. Заходи митних органів щодо сприяння захисту прав
інтелектуальної власності під час переміщення товарів через
митний кордон України
Стаття 372. Порядок митного контролю і митного оформлення
товарів, що містять об’єкти права інтелектуальної власності
Митний контроль і митне оформлення товарів, що містять
об’єкти права інтелектуальної власності та ввозяться на митну
територію України або вивозяться з митної території України,
здійснюються в загальному порядку з урахуванням особливостей,
встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Заходи, пов’язані з призупиненням митного оформлення
відповідно до положень цього Кодексу, не застосовуються митними
органами щодо товарів, які переміщуються територією України
транзитом за відсутності ознак порушення митних правил;
особистих речей громадян; товарів, що містять об’єкти права
інтелектуальної власності та пересилаються громадянами у
міжнародних поштових та експрес-відправленнях або переміщуються
ними в обсягах, передбачених пунктом 1 частини другої статті
361 та частиною першою статті 364 цього Кодексу, та призначені
для власного використання і не призначені для виробничої або
іншої підприємницької діяльності.
Вивезення з митної території у незмінному вигляді товарів,
митне оформлення яких призупинено за підозрою у порушенні прав
інтелектуальної власності, забороняється.
Стаття 373. Митний реєстр об’єктів права інтелектуальної
власності
Особа, якій відповідно до законодавства України належать
майнові права на об’єкт права інтелектуальної власності та яка
має підстави вважати, що під час переміщення товарів через
митний кордон України порушуються чи можуть бути порушені її
права на об’єкт права інтелектуальної власності, має право
подати до спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади в галузі митної справи заяву про сприяння
захисту належних їй майнових прав на об’єкт інтелектуальної
власності шляхом внесення відповідних відомостей до митного
реєстру об’єктів права інтелектуальної власності.
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади в галузі митної справи веде митний реєстр об’єктів права
інтелектуальної власності на підставі заяв власників майнових
прав на об’єкти авторського права і суміжних прав, прав на
торговельні марки, промислові зразки та географічні зазначення.
Порядок реєстрації об’єктів права інтелектуальної
власності у митному реєстрі, включаючи форму заяви, перелік
інформації та документів, які додаються до заяви, подання і
розгляду заяви та ведення реєстру визначається Кабінетом
Міністрів України.
Для сприяння захисту прав інтелектуальної власності під
час митного контролю товарів, що переміщуються через митний
кордон України, інформація про зареєстровані у митному реєстрі
об’єкти права інтелектуальної власності надсилається всім
митним органам України.
Після реєстрації у митному реєстрі об’єкта права
інтелектуальної власності на підставі даних такого реєстру
митні органи вживають заходів щодо запобігання переміщенню
через митний кордон України контрафактних товарів, що можуть
містити охоронювані законодавством України об’єкти авторського
права і суміжних прав, прав на торговельні марки, промислові
зразки та географічні зазначення.
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади в галузі митної справи забезпечує оприлюднення переліку
об’єктів права інтелектуальної власності, включених до митного
реєстру.
Стаття 374. Призупинення митного оформлення товарів на
підставі даних митного реєстру об’єктів права інтелектуальної
власності
Якщо митний орган на підставі даних митного реєстру
об’єктів права інтелектуальної власності, який ведеться
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в
галузі митної справи, виявляє ознаки порушення прав
інтелектуальної власності щодо товарів, пред’явлених до митного
контролю та митного оформлення, то їх митне оформлення
призупиняється, а товари підлягають розміщенню на складах
митних органів.
Рішення про призупинення митного оформлення товарів на
строк до 15 календарних днів і в разі необхідності продовження
цього строку не більше ніж на 15 календарних днів приймає
керівник митного органу або особа, що його заміщує.
Не пізніше наступного робочого дня після прийняття рішення
про призупинення митного оформлення товарів митний орган
повідомляє особу, якій відповідно до законодавства України
належать майнові права на об’єкт права інтелектуальної
власності, про факт пред’явлення цих товарів до митного
оформлення, а декларанта – про причини призупинення їх митного
оформлення, а також повідомляє декларантові найменування та
адресу особи, якій відповідно до законодавства України належать
майнові права на об’єкт права інтелектуальної власності. У
повідомленні особі, якій відповідно до законодавства України
належать майнові права на об’єкт права інтелектуальної
власності, зазначаються: митне оформлення яких саме товарів
призупинено, причини та строки призупинення, найменування та
адреса власника товарів, а також інша необхідна інформація.
Датою отримання повідомлення особою, якій відповідно до
законодавства України належать майнові права на об’єкт права
інтелектуальної власності, вважається день, коли митним органом
таке повідомлення надіслано засобами факсимільного зв’язку,
електронної пошти тощо.
Якщо протягом перших 15 календарних днів після отримання
повідомлення про призупинення митного оформлення товарів особа,
якій відповідно до законодавства України належать майнові права
на об’єкт права інтелектуальної власності, письмово не
поінформує митний орган, що призупинив митне оформлення, про
звернення до суду з метою забезпечення захисту прав
інтелектуальної власності або не звернеться до такого митного
органу з письмовим мотивованим клопотанням про продовження
строку призупинення митного оформлення, то товари, митне
оформлення яких було призупинено, підлягають митному оформленню
в установленому порядку за відсутності ознак порушення митних
правил.
Якщо протягом перших 15 календарних днів після отримання
повідомлення про призупинення митного оформлення товарів особа,
якій відповідно до законодавства України належать майнові права
на об’єкт права інтелектуальної власності, письмово поінформує
митний орган, що призупинив митне оформлення, про звернення до
суду з метою забезпечення захисту прав інтелектуальної
власності або звернеться до такого митного органу з письмовим
мотивованим клопотанням про продовження строку призупинення
митного оформлення товарів, то призупинення митного оформлення
може бути продовжено митним органом не більше ніж на 15
календарних днів.
Якщо протягом строків, зазначених у частині другій цієї
статті, особа, якій відповідно до законодавства України
належать майнові права на об’єкт права інтелектуальної
власності, подасть митному органу, що призупинив митне
оформлення товарів, ухвалу суду про заборону вчинення певних
дій у справі про порушення прав інтелектуальної власності або
інше рішення з цього питання, винесене уповноваженими
державними органами, митний орган продовжує призупинення
митного оформлення товарів на строк, встановлений цими
органами.
Якщо протягом строків, зазначених у частині другій цієї
статті, до митного органу, що призупинив митне оформлення
товарів, не буде подано ухвалу суду про заборону вчинення
певних дій у справі про порушення прав інтелектуальної
власності, то товари, щодо яких було прийнято рішення про
призупинення митного оформлення, підлягають митному оформленню
в установленому порядку за відсутності ознак порушення митних
правил.
Особа, якій відповідно до законодавства України належать
майнові права на об’єкт права інтелектуальної власності, і
декларант можуть з дозволу митного органу брати проби і зразки
товарів, щодо яких прийнято рішення про призупинення митного
оформлення, і передавати їх на експертизу. Копії висновків,
отриманих за результатами експертизи, подаються митному органу.
У разі призупинення митного оформлення товарів, зазначених
у цій статті, відшкодування митним органам витрат, пов’язаних
із зберіганням цих товарів, здійснюється за рахунок особи, якій
відповідно до законодавства України належать майнові права на
об’єкт права інтелектуальної власності. Для забезпечення
відшкодування витрат митних органів особа, якій відповідно до
законодавства України належать майнові права на об’єкт права
інтелектуальної власності, надає спеціально уповноваженому
центральному органу виконавчої влади в галузі митної справи
заставу або іншу еквівалентну гарантію, достатню для
відшкодування таких витрат. Розмір, порядок внесення застави,
її види, а також види еквівалентних гарантій та порядок їх
надання визначаються спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі митної справи.
У випадку, передбаченому частиною восьмою цієї статті,
відшкодування декларанту та іншим особам витрат та збитків,
спричинених призупиненням митного оформлення, здійснюється за
рахунок особи, якій відповідно до законодавства України
належать майнові права на об’єкт права інтелектуальної
власності.
Стаття 375. Призупинення митного оформлення товарів за
ініціативою митного органу
За наявності достатніх підстав вважати, що внаслідок
переміщення через митний кордон України товарів, щодо яких
особою не подано заяву про сприяння захисту належних їй
майнових прав на об’єкт права інтелектуальної власності
відповідно до статті 373 цього Кодексу, може бути порушене
право на об’єкти авторського права і суміжних прав, прав на
торговельні марки, промислові зразки та географічні зазначення,
митний орган може за власною ініціативою призупинити митне
оформлення таких товарів.
Митний орган вживає заходів щодо призупинення за власною
ініціативою митного оформлення товарів, що містять об’єкти
права інтелектуальної власності, виключно за умови наявності
відомостей про особу, якій відповідно до законодавства України
належать майнові права на такі об’єкти інтелектуальної
власності.
У разі ввезення на митну територію України або вивезення
за її межі товарів, зазначених у частині першій цієї статті,
митний орган, що здійснює митне оформлення таких товарів, у той
же день надсилає особі, якій відповідно до законодавства
України належать майнові права на об’єкт права інтелектуальної
власності, повідомлення, зазначене у частині третій статті 374
цього Кодексу, яке надсилається засобами факсимільного зв’язку,
електронної пошти тощо. Водночас такій особі пропонується у
триденний строк після отримання повідомлення надати митному
органу гарантію щодо відшкодування витрат і збитків, пов’язаних
із призупиненням митного оформлення зазначених товарів. Датою
отримання особою повідомлення вважається день, коли митним
органом таке повідомлення надіслано зазначеними засобами
зв’язку.
Якщо особа, якій відповідно до законодавства України
належать майнові права на об’єкт права інтелектуальної
власності, у визначений строк подасть митному органу, що
надіслав їй повідомлення, письмове клопотання про сприяння
захисту прав інтелектуальної власності та надасть гарантію щодо
відшкодування витрат і збитків у разі призупинення митного
оформлення товарів, що містять об’єкти права інтелектуальної
власності, то митне оформлення таких товарів призупиняється на
строк, передбачений частиною другою статті 374 цього Кодексу, а
декларант невідкладно інформується про причини призупинення,
після чого вчиняються дії згідно з положеннями частин п’ятої -
десятої статті 374 цього Кодексу.
Якщо особа, якій відповідно до законодавства України
належать майнові права на об’єкт права інтелектуальної
власності, не подасть митному органу відповідне клопотання та
не надасть гарантії щодо відшкодування витрат і збитків у разі
призупинення митного оформлення товарів, що містять об’єкти
права інтелектуальної власності, то такі товари підлягають
митному оформленню в установленому порядку.
Порядок отримання інформації, взаємодії митних органів з
іншими правоохоронними і контролюючими органами та власниками
прав на об’єкти права інтелектуальної власності в межах
вчинення дій, передбачених цією статтею, визначається Кабінетом
Міністрів України.
Стаття 376. Спрощена процедура знищення товарів, митне
оформлення яких призупинено за підозрою у порушенні прав
інтелектуальної власності
У разі призупинення за підозрою у порушенні прав
інтелектуальної власності митного оформлення товарів, що
переміщуються через митний кордон України, вони можуть бути
знищені під митним контролем за спрощеною процедурою до
розгляду судом справи щодо порушення прав інтелектуальної
власності.
Така процедура може бути застосована у разі виконання
наступних умов.
Протягом перших 15 календарних днів після отримання
повідомлення про призупинення митного оформлення товарів особа,
якій відповідно до законодавства України належать майнові права
на об’єкт права інтелектуальної власності, повинна за
встановленою формою письмово поінформувати митний орган, що
призупинив митне оформлення, про те, що відповідні товари
порушують належні цій особі майнові права інтелектуальної
власності, та надати митному органу в письмовому вигляді згоду
власника товарів встановленої форми на їх знищення.
Форма подання особою, якій відповідно до законодавства
України належать майнові права на об’єкт права інтелектуальної
власності, інформації митному органу та згоди власника товару
на знищення визначаються спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі митної справи.
Особа, якій відповідно до законодавства України належать
майнові права на об’єкт права інтелектуальної власності, несе
відповідальність за достовірність наданої до митного органу
інформації згідно з законодавством.
Знищення товарів за спрощеною процедурою здійснюється
шляхом заявлення їх власником товарів у митний режим знищення
або руйнування відповідно до положень цього Кодексу.
Перед знищенням товарів відбираються їх зразки, які
зберігаються митним органом протягом року в таких умовах, щоб
вони могли бути елементами доказу, прийнятними в судових
процедурах, де може бути необхідним їхнє використання.
У разі надання згідно з положеннями цієї статті власником
товарів згоди на спрощене знищення товарів, митне оформлення
яких призупинено за підозрою у порушенні прав інтелектуальної
власності, та наступного знищення таких товарів, власник
товарів звільняється від відповідальності, передбаченої статтею
468 цього Кодексу.
Стаття 377. Взаємодія митних органів з іншими органами
державної влади у сфері захисту права інтелектуальної власності
При здійсненні контролю за переміщенням через митний
кордон України товарів, що містять об’єкти права
інтелектуальної власності, митні органи взаємодіють з іншими
органами державної влади, уповноваженими у сфері захисту права
інтелектуальної власності, в порядку, що визначається
законодавством України.
РОЗДІЛ ХІІІ. МИТНА ВАРТІСТЬ ТОВАРІВ. МЕТОДИ ВИЗНАЧЕННЯ
МИТНОЇ ВАРТОСТІ ТОВАРІВ
ГЛАВА 60. Загальні положення
Стаття 378. Митна вартість товарів
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний
кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень
цього Кодексу.
Стаття 379. Визначення митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон України
Митна вартість товарів, які переміщуються через митний
кордон України, визначається декларантом відповідно до положень
цього Кодексу.
Порядок визначення митної вартості товарів поширюється на
товари, які переміщуються через митний кордон України.
Для цілей визначення митної вартості використовується
інформація, підготовлена у спосіб, сумісний з принципами
бухгалтерського обліку, прийнятими у відповідній країні і
доцільними для певного методу визначення митної вартості.
Методи визначення митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон України, та умови їх
застосування встановлюються цим Кодексом.
Стаття 380. Використання відомостей про митну вартість
товарів
Відомості про митну вартість товарів, які переміщуються
через митний кордон України, використовуються для нарахування
мит та податків, ведення митної статистики, а також у
відповідних випадках для розрахунків у разі застосування
штрафів, інших санкцій та стягнень, встановлених законами
України.
Стаття 381. Декларування митної вартості товарів
Митна вартість товарів і метод її визначення заявляються
(декларуються) митному органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України шляхом подання декларації
митної вартості.
Порядок та умови декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон України, встановлюються
Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій
митної вартості – спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної справи.
Стаття 382. Додержання вимог щодо конфіденційності
інформації
Уся інформація, що стосується митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон України, може
використовуватися митним органом виключно для митних цілей і не
може без спеціального дозволу особи чи уряду, що подають таку
інформацію, розголошуватися або передаватися третім особам,
включаючи інші органи державної влади, крім надання її для
цілей судового розгляду у випадках та в порядку, визначених
законом.
Умови, викладені у частині першій цієї статті, не
стосуються знеособленої зведеної інформації для статистичних
цілей, знеособленої аналітичної інформації, інформації щодо
загальних питань роботи митниці, інформації, яка не відноситься
до конкретних фізичних та/або юридичних осіб, та інформації,
яка не може становити комерційну таємницю. Крім того, це не
стосується інформації стосовно правопорушень, публічного
обговорення в засобах масової інформації проблем митної справи
тощо
За розголошення зазначеної у частині першій цієї статті
інформації посадові особи митних органів несуть
відповідальність згідно із законом.
Стаття 383. Права та обов’язки декларанта, який декларує
митну вартість товарів
Заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним
відомості про її визначення повинні базуватися на об’єктивних,
документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості
товарів декларант зобов’язаний подати митному органу необхідні
для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів
України.
У разі виникнення потреби в уточненні заявленої митної
вартості товарів або в разі незгоди декларанта з митною
вартістю, визначеною митним органом, декларант має право
звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що
декларуються, у вільний обіг за умови забезпечення сплати мит
та податків відповідно до глави 55 цього Кодексу або сплатити
мита та податки згідно з митною вартістю цих товарів,
визначеною митним органом.
На письмову вимогу декларант має право на надання йому в
тижневий строк з дня звернення письмового пояснення стосовно
того, як митним органом було визначено митну вартість
оцінюваних товарів.
Після надання гарантій, зазначених у частині третій цієї
статті, митний орган зобов’язаний випустити товари у вільний
обіг. У разі якщо після сплати декларантом мит та податків
згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом,
буде прийнято рішення про застосування митної вартості,
заявленої декларантом, сума надміру сплачених мит та податків
повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття
рішення, у порядку, передбаченому законодавством.
Додаткові витрати, що виникли у декларанта у зв’язку з
уточненням заявленої ним митної вартості або поданням митному
органу додаткової інформації, несе декларант.
Декларант має право оскаржити рішення митного органу щодо
визначення митної вартості оцінюваних товарів до митного органу
вищого рівня та/або до суду. У повідомленні митного органу
вищого рівня про результати розгляду скарги обґрунтовується
прийняте за скаргою рішення та міститься інформація про право
декларанта оскаржити це рішення в судовому порядку.
Стаття 384. Права та обов’язки митного органу під час
здійснення контролю правильності визначення митної вартості
товарів
Митний орган здійснює контроль правильності визначення
митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу.
Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із
застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 80
– 84 і 95 цього Кодексу, після закінчення операцій митного
контролю, оформлення та пропуску товарів через митний кордон
України. Порядок контролю правильності визначення митної
вартості товарів після закінчення операції митного контролю,
оформлення та пропуску товарів через митний кордон України та
донарахування мит та податків визначається Кабінетом Міністрів
України.
Митний орган має право упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для
цілей визначення митної вартості.
Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена
декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на
виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів
та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний
орган має право зобов’язати декларанта визначити митну вартість
іншим способом, ніж він використав для її визначення.
Якщо митний орган дійшов висновку, що на визначену
декларантом митну вартість значною мірою вплинули обставини
навколо продажу, зокрема, непряма операція, митну вартість
товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей
згідно з законодавством.
Якщо в результаті здійснення контролю правильності
визначення митної вартості після закінчення операцій митного
контролю, митного оформлення й пропуску товарів через митний
кордон України встановлено факти (обставини), що вплинули на
рівень задекларованої митної вартості товарів, то митний орган
з урахуванням цих обставин приймає рішення про визначення
митної вартості товару та нараховує штраф на різницю між
визначеною ним та заявленою декларантом митною вартістю
товарів.
ГЛАВА 61. Методи визначення митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, та порядок їх застосування
Стаття 385. Методи визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну
Визначення митної вартості товарів, які імпортуються в
Україну, здійснюється за такими методами:
1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції);
2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
4) на основі віднімання вартості;
5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
6) резервного.
Основним є метод визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість
операції).
Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1
згідно з положеннями статті 386 цього Кодексу, проводиться
процедура консультацій між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної
вартості відповідно до вимог статей 387 і 388 цього Кодексу. У
ході таких консультацій митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її конфіденційності
У разі неможливості визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 387 і
388 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою
оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов’язаному з продавцем покупцю відповідно
до вимог статті 390, або обчислена відповідно до вимог статті
391 цього Кодексу вартість товарів.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо
митна вартість товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості
(обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій
послідовності на розсуд декларанта.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених
методів, митна вартість визначається за резервним методом
відповідно до вимог, установлених статтею 392 цього Кодексу.
Стаття 386. Метод визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)
Митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до
частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були
здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних
товарів на користь продавця та/або на користь продавця через
третіх осіб, та/або на пов’язаних з продавцем осіб. Такі
платежі можуть бути здійснені прямо або опосередковано шляхом
переказу грошей, акредитиву, інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін
“ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті”
стосується тільки ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші
платежі покупця на користь продавця, не пов’язані з оцінюваними
товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією
статтею робляться лише на основі об’єктивних даних, що
підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються
подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема:
1) витрати, понесені покупцем:
а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком
комісійних за закупівлю, які є платою покупця своєму агентові
за надання послуг, пов’язаних з представництвом його інтересів
за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;
б) вартість контейнерів, що для митних цілей вважаються
єдиним цілим з відповідними товарами;
в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів
та робіт, пов’язаних з пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижченаведених
товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи
опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для
використання у зв’язку з виробництвом та продажем на експорт в
Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до
ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів,
комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних
товарів;
б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних
предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних
товарів;
в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва
оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);
г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт,
дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних
за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва
оцінюваних товарів;
3) роялті та ліцензійні платежі, які стосуються
оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи
опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі
платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які
стосуються патентів, знаків для товарів і послуг та авторських
прав. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних
товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари;
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого
перепродажу, передачі чи використання товарів, що оцінюються,
на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на
користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію
України;
6) витрати на завантаження, розвантаження та обробку
оцінюваних товарів, пов’язані з їх транспортуванням до
аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію
України;
7) витрати на страхування цих товарів.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких
інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної
вартості не включаються нижченаведені витрати або кошти за
умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за оцінювані товари, які документально
підтверджено та які піддаються обчисленню:
а) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне
обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення
імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або
обладнання;
б) витрати на транспортування після ввезення;
в) митні платежі, які справляються в Україні.
Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується
в разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на
використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами
державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть
бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) відсутні обставини, пов’язані з продажем або ціною
товару, які не дають можливості визначити його митну вартість.
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого
перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може
бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень
частини другої цієї статті;
4) покупець і продавець не є пов’язаними між собою
особами або хоч і є пов’язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів. За наявності достатніх
підстав вважати, що зазначені відносини вплинули на ціну
оцінюваних товарів, митний орган повинен повідомити про це
декларантові та надати йому можливість для відповіді та доказу
відсутності впливу взаємозв’язку продавця і покупця на ціну, що
була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.
На вимогу декларанта таке повідомлення здійснюється у письмовій
формі.
Для цілей цього Кодексу особи вважаються пов’язаними між
собою тільки в разі, якщо:
1) вони є посадовими особами або керівниками підприємств
один у одного;
2) вони є партнерами у спільній підприємницькій або іншій
діяльності, яку не заборонено законодавством;
3) вони є роботодавцем і найманим працівником;
4) будь-яка особа прямо чи опосередковано володіє,
контролює або утримує 5 чи більше відсотків випущених акцій, що
дають право голосу, або акцій обох з них;
5) один з них прямо або опосередковано контролює іншого;
6) обидва вони прямо або опосередковано контролюються
третьою особою;
7) разом вони прямо або опосередковано контролюють третю
особу;
8) вони є членами однієї сім’ї.
Особи, одна з яких є одноосібним агентом, одноосібним
дистриб’ютором чи одноосібним концесіонером іншої, як би це не
називалося, вважаються пов’язаними для цілей цього Кодексу,
якщо вони підпадають хоча б під один з критеріїв частини п’ятої
цієї статті.
При продажу товарів між пов’язаними особами вартість
операції береться за основу для визначення митної вартості
оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант доведе, що
така вартість є максимально наближеною до вартості однієї з
нижченаведених операцій, яка здійснювалася одночасно з
оцінюваними товарами або майже в той же час:
1) вартості операції при продажу непов’язаним покупцям
ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в
Україну;
2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, визначеної згідно з положеннями статті 390 цього
Кодексу;
3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, визначеної згідно з положеннями статті 391 цього
Кодексу.
У разі застосування вимог частини сьомої цієї статті
належним чином враховується наявна у митного органу та подана
декларантом інформація щодо різниці в комерційних умовах
продажу, кількісних показниках, елементах і витратах,
зазначених у частині другій цієї статті, та витратах, які
звичайно понесені продавцем при продажу, коли продавець і
покупець не пов’язані між собою, і не понесені продавцем при
продажу, коли продавець і покупець пов’язані між собою.
Визначення вартості операцій, зазначених у пунктах 1 – 3
частини сьомої цієї статті, здійснюється за ініціативою
декларанта і тільки з метою порівняння. Вартість цих операцій
не може використовуватися замість вартості операцій з
оцінюваними товарами.
Використані декларантом відомості повинні бути
об’єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися
документально.
Стаття 387. Метод визначення митної вартості за ціною
договору щодо ідентичних товарів
У разі якщо митна вартість імпортованих товарів не може
бути визначена згідно з положеннями статті 386 цього Кодексу,
за митну вартість береться вартість операції з ідентичними
товарами, які продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних
товарів або є максимально наближеним до нього.
При застосуванні цього методу визначення митної вартості
за основу береться вартість операції з ідентичними товарами з
дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під
ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як:
1) фізичні характеристики;
2) якість та репутація на ринку;
3) країна походження;
4) виробник.
Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою
для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому
такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.
Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу
для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено
приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних умовах,
що й оцінювані товари.
У разі відсутності такого продажу використовується
вартість операції з ідентичними товарами, які продавалися в
Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних умовах.
При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених
розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або
зменшення вартості. Інформація, що використовується при
здійсненні коригування, повинна бути документально
підтверджена.
У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5 – 7
частини другої статті 386 цього Кодексу, включаються у вартість
операції, здійснюється коригування для врахування значної
різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та
відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у
відстанях і способах транспортування.
У разі якщо для цілей застосування цього методу
виявляється більше, ніж одна вартість операції з ідентичними
товарами, для визначення митної вартості оцінюваних товарів
використовується найменша така вартість.
Стаття 388. Метод визначення митної вартості за ціною
договору щодо подібних (аналогічних) товарів
У разі якщо митна вартість імпортованих товарів не може
бути визначена згідно з положеннями статей 386 та 387 цього
Кодексу, за митну вартість береться вартість операції з
подібними (аналогічними) товарами, які продаються на експорт в
Україну і час експорту яких збігається з часом експорту
оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч
і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі
характеристики і складаються із схожих компонентів, завдяки
чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що
оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.
Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними),
враховуються такі ознаки:
1) якість, наявність торгової марки та їх репутація на
ринку;
2) країна походження;
3) виробник.
Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів
береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо
ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же
комерційних умовах, що й оцінювані товари.
У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується
вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які
продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших
комерційних умовах. При цьому їх ціна коригується з урахуванням
зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до
збільшення або зменшення вартості. Інформація, що
використовується при здійсненні коригування, повинна бути
документально підтверджена.
У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5 – 7
частини другої статті 386 цього Кодексу, включаються у вартість
операції, здійснюється коригування для врахування значної
різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та
відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено
різницею у відстанях і способах транспортування.
У разі якщо для цілей застосування цього методу
виявляється більше, ніж одна вартість операції з подібними
(аналогічними) товарами, для визначення митної вартості
оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.
Стаття 389. Застереження щодо умов застосування методів
визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо
ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів
Товари не вважаються ідентичними або подібними
(аналогічними) оцінюваним, якщо вони не вироблені в тій же
країні, що і товари, які оцінюються.
Товари, виготовлені не виробником оцінюваних товарів, а
іншою особою, беруться до уваги лише в разі, якщо немає ні
ідентичних, ні подібних (аналогічних) товарів, виготовлених
особою - виробником товарів, які оцінюються.
Товари не вважаються ідентичними чи подібними
(аналогічними) оцінюваним, якщо їх проектування, дослідно-
конструкторські роботи, художнє оформлення, дизайн, ескізи,
креслення, а також інші аналогічні роботи виконано в Україні.
Стаття 390. Метод визначення митної вартості на основі
віднімання вартості
У разі якщо митна вартість імпортних товарів не може бути
визначена відповідно до положень статей 386 – 389 цього
Кодексу, їх митна вартість визначається згідно з положеннями
цієї статті на основі віднімання вартості, крім випадків, коли
на вимогу декларанта порядок застосування цієї статті та статті
391 може бути зворотним.
У разі якщо оцінювані, ідентичні чи подібні (аналогічні)
товари продаються (відчужуються) на митній території України у
незмінному стані, для визначення митної вартості товарів за цим
методом за основу береться ціна одиниці товару, за якою
найбільша партія оцінюваних, ідентичних чи подібних
(аналогічних) імпортних товарів продається на території України
покупцю, що не є пов’язаною з продавцем особою, одночасно або у
час, максимально наближений до дати ввезення оцінюваних
товарів, за умови вирахування, якщо вони можуть бути виділені,
таких компонентів:
1) витрат на виплату комісійних, що були фактично
сплачені або підлягають сплаті, чи звичайних торговельних
надбавок, які робляться для одержання прибутку та покриття
загальних витрат у зв’язку з продажем на митній території
України товарів того ж класу та виду. Товарами одного класу та
виду є товари, які підпадають під групу або спектр товарів, що
виробляються конкретною галуззю чи сектором промисловості та
включають ідентичні або подібні (аналогічні) товари. Поняття
"товари того ж класу або виду" включає товари, імпортовані з
тієї ж країни, що й оцінювані товари, а також товари, ввезені з
інших країн.
Сума прибутку та загальних витрат, до яких належать прямі
та непрямі витрати, пов’язані із збутом зазначених товарів,
повинна братися в цілому. Числове значення витрат для цілей
вирахування цієї суми визначається на основі інформації,
поданої декларантом, якщо тільки цифри декларанта не є
несумісними з даними, одержаними при продажу в Україні ввезених
(імпортних) товарів того ж класу або виду. Якщо дані декларанта
несумісні з такими даними, сума для обчислення прибутку та
загальних витрат може ґрунтуватися на іншій відповідній
інформації, а не тій, що надана декларантом
При визначенні комісійних або звичайних прибутків та
загальних витрат віднесення товарів до “товарів того ж класу
або виду” повинно здійснюватися в кожному конкретному випадку з
посиланням на відповідні обставини;
2) звичайних витрат, понесених в Україні на навантаження,
вивантаження, транспортування, страхування, та інших пов’язаних
з такими операціями витрат;
3) сум ввізного (імпортного) мита, податків, зборів та
інших обов’язкових платежів, що підлягають сплаті в Україні у
зв’язку з ввезенням (імпортом) чи продажем (відчуженням)
товарів.
У разі якщо ні оцінювані, ні ідентичні чи подібні
(аналогічні) товари не продаються в Україні одночасно або в
час, максимально наближений до дати ввезення оцінюваних товарів
в Україну, митна вартість таких товарів визначається на основі
ціни одиниці товару, за якою відповідно оцінювані або ідентичні
чи подібні (аналогічні) з оцінюваними товари продаються в
Україні в кількості, достатній для встановлення ціни за одиницю
такого товару, в тому ж стані, в якому вони були ввезені, на
найбільш ранню дату після ввезення товарів, які оцінюються, але
до закінчення 90 днів після їх ввезення.
У разі відсутності випадків продажу оцінюваних,
ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів у такому ж стані,
в якому вони перебували на момент ввезення в Україну, на вимогу
декларанта митна вартість таких товарів визначається на основі
ціни одиниці товару, за якою зазначені товари продаються в
Україні після подальшої обробки (переробки) найбільшою партією
особам, не пов’язаним з особами, в яких вони купують такі
товари. При цьому робляться відповідні поправки на вартість,
додану такою обробкою (переробкою), та вирахування, передбачені
пунктами 1 - 3 частини другої цієї статті.
Вирахування вартості, доданої подальшою обробкою
(переробкою), повинні ґрунтуватися на даних, які є
об’єктивними, підтверджуються документально, піддаються
обчисленню та належать до вартості такої роботи. За основу для
обчислень беруться прийняті промислові формули, рецепти, методи
будівництва та інша галузева практика.
Положення частини четвертої цієї статті не застосовуються
в разі, якщо:
1) у результаті подальшої обробки ввезені товари
втрачають свою ідентичність, крім випадків, коли, незважаючи на
втрату ідентичності ввезених товарів, величина вартості,
доданої обробкою, може бути точно визначена;
2) ввезені товари зберігають свою ідентичність, але
становлять настільки незначний відсоток продажу їх в Україні,
що використання цього методу оцінювання буде невиправданим.
Можливість застосування положень частини четвертої цієї
статті визначається в кожному конкретному випадку залежно від
конкретних обставин.
Стаття 391. Метод визначення митної вартості товарів на
основі додавання вартості (обчислена вартість)
Для визначення митної вартості товарів на основі
додавання вартості (обчислена вартість) за основу береться
надана виробником товарів, які оцінюються, або від його імені
інформація про їх вартість, яка повинна складатися із сум:
1) вартості матеріалів та витрат, понесених виробником
при виробництві оцінюваних товарів. Така інформація повинна
базуватися на комерційних рахунках виробника за умови, що такі
рахунки сумісні із загальновизнаними принципами бухгалтерського
обліку, які застосовуються в країні, де ці товари виробляються;
2) обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі,
яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу
або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками
у країні експорту для експорту в Україну;
3) загальних витрат при продажу в Україну з країни
вивезення товарів того ж класу або виду, тобто витрат на
завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, їх
транспортування до аеропорту, порту або іншого місця ввезення
на митну територію України, витрат на страхування цих товарів
та інших витрат, пов’язаних із ввезенням цих товарів в Україну.
Посадова особа митного органу не може вимагати або
примушувати будь-яку особу, яка не є резидентом, надавати для
вивчення або дозволяти одержувати доступ до будь-якого рахунка
чи інших записів для цілей визначення обчисленої вартості.
Інформація, подана виробником товарів для цілей визначення
митної вартості згідно з положеннями цієї статті, може бути
перевірена в країні - виробникові товарів органами влади
України за згодою виробника і за умови повідомлення заздалегідь
уряду країни - виробника товарів та за відсутності заперечень
проти такої перевірки.
Стаття 392. Резервний метод
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена
шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях
386 – 391 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів, які не суперечать
законам України і є сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї
статті, повинна щонайбільшою мірою ґрунтуватися на раніше
визначеній за методами 1 - 5 митній вартості, однак при
визначенні митної вартості відповідно до цієї статті
допускається гнучкість при застосуванні цих методів.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно з
положеннями цієї статті на підставі:
1) ціни товарів українського походження на внутрішньому
ринку України;
2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей
вищої з двох альтернативних вартостей;
3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість,
визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів
відповідно до положень статті 391 цього Кодексу;
5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до
третіх країн;
6) мінімальної митної вартості;
7) довільної чи фіктивної вартості.
Якщо ця стаття застосовується митним органом, на вимогу
декларанта, митний орган зобов’язаний письмово поінформувати
його про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї
статті, та про використаний при цьому метод.
ГЛАВА 62. Митна вартість товарів, що вивозяться
(експортуються) з України
Стаття 393. Визначення митної вартості товарів, що
вивозяться (експортуються) з України
Митна вартість товарів, що вивозяться (експортуються) з
України на підставі договору купівлі-продажу або міни,
визначається на основі ціни, яку було фактично сплачено або яка
підлягає сплаті за ці товари на момент перетинання митного
кордону України.
До митної вартості товарів, що вивозяться
(експортуються), також включаються фактичні витрати, якщо вони
не були раніше до неї включені:
а) на навантаження, вивантаження, перевантаження,
транспортування та страхування до пункту перетинання митного
кордону України;
б) комісійні та брокерські винагороди;
в) ліцензійні та інші платежі за використання об’єктів
права інтелектуальної власності, які покупець повинен прямо чи
побічно здійснити як умову продажу (експорту) товарів, які
оцінюються.
Митна вартість товарів, що вивозяться (експортуються) з
України на підставі договору, відмінного від договорів купівлі-
продажу чи міни, визначається на основі ціни, підтвердженої
комерційними, транспортними, банківськими, бухгалтерськими та
іншими документами, що містять відомості про вартість товарів,
які оцінюються, з урахуванням витрат на транспортування та
страхування товарів до пункту перетинання митного кордону
України.
У разі встановлення цінових обмежень під час вивезення
(експорту) окремих товарів (індикативні ціни, граничні рівні
цін, ціни, встановлені в результаті антидемпінгових
розслідувань тощо) митна вартість таких товарів у разі
вивезення (експорту) їх з України визначається з урахуванням
положень, що визначають порядок застосування зазначених
обмежень
Стаття 394. Декларування митної вартості
У разі вивезення (експорту) товарів, на які встановлено
вивізне, антидемпінгове, компенсаційне чи спеціальні види мита,
митна вартість декларується шляхом подання декларації митної
вартості.
Основою для визначення митної вартості товарів є ціна
угоди, яку фактично сплачено чи яка підлягає сплаті за ці
товари, якщо на неї не вплинули такі фактори:
1) обмеження щодо прав продавця (експортера) на товари,
що оцінюються, за винятком:
а) обмежень, встановлених законами;
б) обмежень, що істотно не впливають на ціну товарів;
2) залежність продажу (відчуження) та ціни угоди від
дотримання умов, вплив яких неможливо врахувати;
3) відомості, використані декларантом для визначення
митної вартості товарів, не підтверджені документально або не є
кількісно вираженими та достовірними;
4) учасники угоди (експортер та імпортер) є
взаємозалежними особами, за винятком випадків, коли їх
взаємозалежність не вплинула на ціну угоди, що повинно бути
доведено декларантом. При цьому особи вважаються
взаємозалежними, якщо має місце хоча б одна з таких умов:
а) один з учасників угоди - фізична особа чи посадова
особа одного з підприємств - учасників угоди є одночасно
посадовою особою іншого підприємства - учасника угоди;
б) учасники угоди є співвласниками підприємства;
в) учасники угоди пов’язані трудовими відносинами;
г) один з учасників угоди володіє вкладом (паєм) чи
акціями з правом голосу в статутному капіталі іншого учасника
угоди, які становлять не менше п’яти відсотків статутного
капіталу;
ґ) обидва учасники угоди перебувають під прямим чи
непрямим контролем третьої особи;
д) учасники угоди спільно, прямо чи непрямо контролюють
третю особу;
е) один з учасників угоди прямо чи непрямо контролює
іншого учасника угоди;
є) учасники угоди - фізичні особи чи посадові особи
підприємств - учасників угоди є родичами.
РОЗДІЛ ХІV КРАЇНА ПОХОДЖЕННЯ ТОВАРУ
ГЛАВА 63. Країна походження товару та критерії достатньої
переробки товару. Документи про походження товару.
Стаття 395. Мета визначення країни походження товару
Країна походження товару визначається з метою застосування
заходів митно-тарифного та нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності, заборон та обмежень, а також
забезпечення обліку товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.
Стаття 396. Визначення країни походження товару
Країною походження товару вважається країна, в якій товар
був повністю вироблений або підданий достатній переробці
відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.
При цьому під країною походження товару можуть розумітися
група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо
є необхідність їх виділення з метою визначення походження
товару.
Стаття 397. Товари, повністю вироблені у цій країні
Товарами, повністю виробленими у цій країні, вважаються:
1) корисні копалини, добуті з надр цієї країни, в її
територіальних водах або на її морському дні;
2) продукція рослинного походження, вирощена або зібрана в
цій країні;
3) живі тварини, що народилися і вирощені в цій країні;
4) продукція, одержана від тварин, вирощених в цій країні;
5) продукція, одержана в результаті мисливського або
рибальського промислу в цій країні;
6) продукція морського рибальського промислу та інша
продукція морського промислу, одержана судном цієї країни;
7) продукція, одержана на борту переробного судна цієї
країни виключно з продукції, зазначеної у пункті 6 цієї статті;
8) продукція, одержана з морського дна або з морських надр
за межами територіальних вод цієї країни, за умови, що ця
країна має виключне право на розробку цього морського дна або
цих морських надр;
9) брухт та відходи, одержані в результаті виробничих
або інших операцій по переробці в цій країні, а також вироби,
що були у вжитку, зібрані в цій країні та придатні лише для
переробки на сировину;
10) товари, вироблені в цій країні виключно з продукції,
зазначеної у пунктах 1 - 9 цієї статті.
Стаття 398. Критерій достатньої переробки товару
У разі якщо у виробництві товару беруть участь дві або
більше країн, країною походження товару вважається країна, в
якій були здійснені останні операції з переробки, достатні для
того, щоб товар отримав основні характерні риси або
виготовлення товару, що відповідають критеріям достатньої
переробки згідно з положеннями цієї статті.
Критеріями достатньої переробки є:
1) правило, яке потребує в результаті переробки товару
зміни класифікаційного коду товару за Українською класифікацією
товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) на рівні будь-
якого з перших чотирьох знаків;
2) правило адвалерної частки, яке полягає у зміні вартості
товару в результаті його переробки, коли відсоткова частка
вартості використаних матеріалів або доданої вартості досягає
фіксованої частки у вартості кінцевого товару;
3) виконання виробничих і технологічних операцій, які
можуть не вести в результаті переробки товару до зміни його
коду або вартості згідно з правилом адвалерної частки, але з
дотриманням певних умов вважаються достатніми для визнання
товару походженням із тієї країни, де такі операції мали місце.
Такі критерії достатньої переробки, як правило адвалерної
частки та виконання виробничих і технологічних операцій,
встановлюються та застосовуються для конкретних товарів або
конкретної країни (країн) у порядку, що визначається Кабінетом
Міністрів України.
Якщо стосовно конкретного товару або конкретної країни
(країн) такі критерії достатньої переробки, як правило
адвалерної частки та виконання виробничих і технологічних
операцій не встановлено, то застосовується правило, згідно з
яким товар вважається підданим достатній переробці, якщо в
результаті його переробки змінено класифікаційний код товару за
УКТЗЕД на рівні будь-якого з перших чотирьох знаків.
У разі застосування правила адвалерної частки вартість
товару, одержаного в результаті переробки в цій країні,
визначається на базі ціни франко-завод виробника товару.
Вартість складових цього товару, що походять з інших країн,
визначається за їх митною вартістю, а тих складових, походження
яких не визначено, - за встановленою ціною першого їх продажу в
цій країні.
Незалежно від положень цієї статті, не відповідають
критерію достатньої переробки:
1) операції, пов'язані із забезпеченням збереження товарів
під час зберігання чи транспортування;
2) операції щодо підготовки товарів до продажу та
транспортування (роздрібнення партії, формування відправлень,
сортування, перепакування);
3) прості складальні операції - операції, які здійснюються
шляхом складання виробів за допомогою простого кріпильного
матеріалу (гвинтів, гайок, болтів тощо) чи клепання або монтажу
готових вузлів за допомогою зварювання (за винятком
виготовлення складних виробів шляхом зварювання), а також інші
операції (регулювання, контроль, заправка робочою рідиною
тощо), необхідні у процесі складання і не пов'язані з
переробкою (обробкою) товарів, незалежно від кількості та
складності таких операцій;
4) змішування товарів, походженням з різних країн, якщо
характеристики кінцевої продукції суттєво не відрізняють від
характеристик товарів, що змішуються;
5) забій тварин;
6) комбінація двох чи більшої кількості зазначених вище
операцій.
Стаття 399. Визначення країни походження товарів, якщо
товари поставляються партіями
Товари у розібраному чи незібраному вигляді, що
поставляються кількома партіями, якщо за виробничими чи
транспортними умовами неможливе їх відвантаження однією
партією, а також у випадках, коли партія товару роздрібнена на
кілька партій в результаті помилки, повинні розглядатися за
бажанням декларанта як єдиний товар для цілей визначення країни
походження товару.
Умовою застосування цього правила є:
1) попереднє повідомлення митного органу про роздрібнення
партії розібраного чи незібраного товару на кілька партій із
зазначенням причин такої поставки, докладної специфікації
кожної партії із зазначенням кодів товарів за Українською
класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності, вартості
і країни походження товарів, що входять до кожної партії;
2) документальне підтвердження помилковості роздрібнення
товару на кілька партій;
3) поставка всіх партій товарів з однієї країни одним
постачальником;
4) ввезення всіх партій товарів через один і той же митний
орган (митний пост);
5) поставка всіх партій товарів у строк, що не перевищує
шести місяців від дати прийняття митної декларації чи
закінчення строку її подання стосовно першої партії.
Стаття 400. Особливості визначення країни походження
товару
Для цілей визначення країни походження товару не
враховується походження енергії, машин та інструментів, що
використовуються для його виробництва або переробки.
Приладдя, запасні частини та інструменти, використовувані
в машинах, пристроях, агрегатах або транспортних засобах,
вважаються такими, що походять з тієї самої країни, що і ці
машини, пристрої, агрегати або транспортні засоби, за умови їх
ввезення та продажу разом із зазначеними машинами, пристроями,
агрегатами або транспортними засобами і відповідності їх
комплектації та кількості звичайно використовуваним атрибутам,
запасним частинам і приладдям.
Країна походження упаковки, в якій товар ввозиться на
митну територію України, вважається тією ж, що і країна самого
товару, крім випадків, коли національне законодавство країни
ввезення передбачає її окреме декларування для тарифних цілей.
У цих випадках країна походження упаковки визначається окремо
від країни походження товару.
Для цілей визначення країни походження товару, в тому
числі при застосуванні правила адвалерної частки, у тих
випадках, коли упаковка, в якій товар ввозиться на митну
територію України, вважається походженням з тієї ж країни, що й
сам товар, враховується лише та упаковка, в якій товар звичайно
реалізується у роздрібній торгівлі.
Повністю вироблені або піддані достатній переробці товари
режиму найбільшого сприяння (непреференційне походження)
визначаються на підставі положень цього Кодексу.
Повністю вироблені або піддані достатній переробці товари
преференційного походження визначаються на основі законів
України, а також міжнародних договорів України, укладених в
установленому законом порядку.
У випадках, коли існують установлені правила прямого
транспортування товарів із країни їхнього походження,
дозволяється відступати від них, якщо таке транспортування
неможливе в силу географічного положення, а також у випадку,
якщо товари знаходяться під митним контролем у третіх країнах.
Особливості визначення країни походження товару, що
ввозиться з територій спеціальних (вільних) економічних зон,
розташованих на території України, встановлюються законом.
Стаття 401. Документи, що підтверджують країну походження
товару
Документами, що підтверджують країну походження товару є
сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про
походження товару, декларація про походження товару.
Країна походження товару заявляється (декларується)
митному органу декларантом під час переміщення товарів через
митний кордон України шляхом подання оригіналів документів про
походження товару.
Сертифікат про походження товару – документ, який
однозначно свідчить про країну походження товару і виданий
компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у
країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката,
виданого компетентним органом у країні походження товару.
У разі втрати сертифіката приймається його офіційно
завірений дублікат.
Декларація про походження товару – це письмова заява про
країну походження товару, зроблена у зв’язку з вивезенням
товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або
іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому
іншому документі, який стосується товару.
Засвідчена декларація про походження товару – це
декларація про походження товару, засвідчена державною
організацією або компетентним органом, наділеним відповідними
повноваженнями.
У разі, коли у документах про походження товару є
розбіжності у відомостях про країну походження товару або
митним органом встановлено інші відомості про країну походження
товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант має право
надати митному органу для підтвердження відомостей про заявлену
країну походження товару додаткові відомості.
Додатковими відомостями про країну походження є відомості,
що містяться в товарних накладних, пакувальних листах,
відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності,
якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації
країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-
експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть
бути використані для підтвердження країни походження товару.
Стаття 402. Подання документів, що підтверджують країну
походження товару
Для підтвердження країни походження товару митний орган у
передбачених законом випадках має право вимагати подання
документів про походження такого товару.
У разі ввезення товару на митну територію України
документи про походження товару, видані компетентним органом
подаються обов'язково лише у випадках, коли це необхідно для
застосування тарифних пільг та преференцій, заходів
економічного або торговельного характеру, що здійснюються в
односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи
багатосторонніх угод, або заходів, які здійснюються для
забезпечення здоров'я населення чи суспільного порядку, а також
якщо у митного органу країни ввезення товару є підстави для
підозр у шахрайстві.
У тих випадках, коли представлення документів, які
підтверджують походження товарів є обов'язковим, декларація про
походження товару повинна прийматися у випадках, коли:
(а) товари переміщуються через митний кордон України
дрібними партіями у несупроводжуваному багажі на адресу
приватних осіб або у ручній покладі фізичних осіб, за умови, що
ці ввезені товари мають некомерційний характер, а їхня сукупна
вартість не перевищує 2500 гривень;
(б) сукупна вартість партій товарів комерційного
призначення не перевищує 1500 гривень.
У випадках відправлення кількох партій товарів, визначених
у пунктах а) чи б) цієї статті, в один і той же час, одним й
тим способом, одним відправником одному одержувачу, їх сукупна
вартість приймається рівною загальній вартості цих партій
товарів.
Документи, які підтверджують країну походження товару, не
повинні вимагатися у випадках, коли:
а) товари переміщуються через митний кордон України
дрібними партіями на адресу приватних осіб або у ручній покладі
фізичних осіб, за умови що ці ввезені товари мають
некомерційний характер, а їхня сукупна вартість не перевищує
500 гривень;
б) сукупна вартість партій товарів комерційного
призначення не перевищує 300 гривень;
в) товари ввозяться на митну територію України в режимі
тимчасового ввезення;
г) товари переміщуються митною територією України в режимі
транзиту;
д) товари супроводжуються сертифікатом про регіональне
найменування, а також інші товарів, стосовно яких відповідно до
міжнародних договорів, згоду на обов’язковість яких надано
Верховною Радою України, не вимагається представлення документа
про походження.
Сертифікат про регіональне найменування товару - документ,
який підтверджує, що товари відповідають визначенню,
характерному для відповідного регіону країни та виданий
компетентним органом відповідно до законодавства країни
вивезення товару.
У випадках відправлення кількох партій товарів, визначених
у пунктах а) чи б) цієї статті, в один і той же час, одним й
тим способом, одним відправником одному одержувачу, їх сукупна
вартість приймається рівною загальній вартості цих партій
товарів.
Стаття 403. Перевірка документів, що підтверджують країну
походження товару
У разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів
про походження товару чи достовірності відомостей, що в них
містяться, включаючи відомості про країну походження товару,
митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав
документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як
країна походження товару, з запитом про проведення перевірки
цих документів про походження товару чи надання додаткових
відомостей .
Запит про проведення перевірки повинен містити виклад
обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності
задекларованої країни походження товару, посилання на правила
визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а
також іншу необхідну інформацію.
До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або
його копія, а також, у разі необхідності, інші відомості, що
можуть сприяти проведенню перевірки.
Запит про проведення перевірки надсилається компетентному
органу протягом одного року з дня подання документа про
походження товару, крім випадків, коли така перевірка
ініціюється у зв’язку з провадженням у кримінальній справі.
Товар не вважається таким, що походить з відповідної
країни, доти, доки митні органи у випадках, встановлених цим
Кодексом, не одержать належним чином оформлений документ про
походження товару або затребувані ними додаткові відомості.
Стаття 404. Видача сертифікатів про походження товарів з
України та їх верифікація.
У разі вивезення товарів з митної території України
сертифікат про походження товару, в тих випадках, коли він
необхідний і це відображено у національних правилах країни
ввезення чи передбачено міжнародними договорами України,
укладеними в установленому законом порядку, видається органом,
уповноваженим на це Кабінетом Міністрів України.
Органи, які видали сертифікат про походження товару,
зобов’язані зберігати його копію та інші документи, на підставі
яких засвідчено походження товару, не менше двох років з дня
його видачі.
Верифікація сертифікатів про походження товарів з України
здійснюється митними органами у випадках, передбачених
міжнародними договорами України, та у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.
Органи, уповноважені видавати сертифікати про походження
товарів з України, зобов'язані за запитом митних органів
надавати їм необхідну інформацію, пов'язану з видачею таких
сертифікатів і необхідну для здійснення верифікації
сертифікатів про походження товарів з України.
З метою встановлення достовірності даних, зазначених у
сертифікаті про походження товарів з України, митні органи
можуть затребувати у підприємств – виробників товарів або
підприємств, які одержали від уповноваженого органу сертифікат
про походження товарів з України, документацію, необхідну для
перевірки даних, зазначених у такому сертифікаті, а також
здійснювати безпосередньо на підприємствах перевірку
виробництва товарів та первинної документації, пов'язаної з
таким виробництвом.
Порядок надання зразків товарів та документації, строки і
порядок проведення експертизи, а також порядок розпорядження
зразками товарів визначаються Кабінетом Міністрів України.
Стаття 405. Підстави для відмови у випуску товару
Митний орган може відмовити у випуску товару з метою його
переміщення через митний кордон України лише за наявності
достатніх підстав для висновку, що товар походить з країни,
товари якої не підлягають випуску згідно з законодавством
України.
Товари, походження яких достовірно не встановлено,
випускаються митним органом за умови сплати мита за повними
ставками.
У разі відсутності сертифіката походження та неможливості
достовірно визначити країну походження товару, на товари щодо
яких застосовуються антидемпінгові, компенсаційні або
спеціальні мита, такі товари випускаються у вільний обіг на
митній території України, за умови сплати особливих видів мита
за максимальними ставками.
До товарів може застосовуватися (відновлюватися) режим
найбільшого сприяння за умови одержання належним чином
оформленого посвідчення про їх походження не пізніше ніж через
один рік з дати здійснення митного оформлення.
Стаття 406. Рішення про країну походження товару
На запит заявника (експортера, імпортера або будь-якої
заінтересованої особи) митним органом приймається рішення про
країну походження товару у якомога коротший термін, але не
пізніше ніж через 150 днів з моменту надходження до митного
органу такого запиту, за умови, що було повідомлено всі
необхідні дані про товар.
Запити про прийняття рішення про країну походження товару
приймаються митним органом до того, як розпочнеться торгівля
таким товаром та пізніше у будь-який момент часу.
Прийняте рішення про країну походження товару діє протягом
трьох років з дня його прийняття, якщо факти та умови, у тому
числі правила визначення походження, на основі яких було
прийнято рішення про країну походження товару, залишатимуться
порівнюваними.
Рішення про походження товару, прийняте для митних цілей,
є обов’язковими для підприємств і громадян.
Митним органом може бути прийнято рішення про припинення
дії або відкликання рішення про країну походження товару, якщо
таке рішення прийнято на підставі поданих заявником підроблених
документів або таких, що містять неправдиві дані або
встановлення міжнародними договорами, учасницею яких є Україна,
або актами законодавства України з питань визначення країни
походження і (або) правил визначення, що стосуються країни
походження, інших вимог та умов визначення країни походження
товару.
Форма і порядок прийняття, припинення дії або відкликання
рішення про країну походження товару визначаються центральним
органом виконавчої влади в галузі митної справи.
Стаття 407. Дотримання конфіденційності інформації при
визначенні країни походження товару.
Інформація конфіденційного характеру або надана в
конфіденційному порядку для цілей визначення країни походження
товару розглядається як суворо конфіденційна відповідними
органами влади. Ця інформація не може бути розголошена без
спеціального дозволу особи чи уряду, якими було представлено
таку інформацію, за винятком того обсягу, який потребує
розголошення в рамках судових процедур.
РОЗДІЛ ХV. МИТНІ ПІЛЬГИ
ГЛАВА 64. Митні пільги, що надаються представництвам
іноземних держав, міжнародних організацій, представництвам
іноземних фірм та офіційним особам на території України, а
також дипломатичним представництвам України, що знаходяться за
кордоном
Стаття 408. Митні пільги для дипломатичних представництв
іноземних держав
Дипломатичні представництва іноземних держав на території
України за умови дотримання встановленого цим Кодексом порядку
переміщення товарів через митний кордон України можуть ввозити
на митну територію України та вивозити з її митної території
товари, призначені для офіційного (службового) користування
представництв із звільненням від митного огляду та сплати мит
та податків.
Стаття 409. Митні пільги для глави дипломатичного
представництва іноземної держави та членів дипломатичного
персоналу представництва
Глава дипломатичного представництва іноземної держави та
члени дипломатичного персоналу представництва, а також члени
їхніх сімей, які проживають разом з ними, за умови, що вони не
є громадянами України та не проживають в Україні постійно,
можуть ввозити в Україну товари, призначені для особистого
користування, включаючи предмети початкового облаштування, та
вивозити з України товари, призначені для особистого
користування, включаючи придбані на митній території України, з
дотриманням встановленого цим Кодексом порядку їх переміщення
через митний кордон України та із звільненням від сплати мит та
податків.
Особистий багаж глави дипломатичного представництва
іноземної держави, членів дипломатичного персоналу
представництва, членів їхніх сімей, які проживають разом з
ними, звільняється від митного огляду, якщо немає достатніх
підстав вважати, що він містить товари, не призначені для
особистого користування, або товари, ввезення (вивезення) яких
заборонене законом або регулюється карантинними та іншими
спеціальними правилами. Такий огляд повинен здійснюватися
тільки в присутності названих у цій статті осіб або їх
уповноважених представників та за письмовим розпорядженням
керівника чи заступника керівника відповідного митного органу.
Стаття 410. Митні пільги для співробітників
адміністративно-технічного персоналу дипломатичного
представництва іноземної держави
Співробітники адміністративно-технічного персоналу
дипломатичного представництва іноземної держави та члени їхніх
сімей, які проживають разом з ними, якщо ці співробітники та
члени їхніх сімей не є громадянами України та не проживають в
Україні постійно, можуть ввозити в Україну товари, призначені
для початкового облаштування, із звільненням від сплати мит та
податків.
Особи, зазначені у частині першій цієї статті, ввозять в
Україну та вивозять з України товари в порядку, встановленому
статтею 409 цього Кодексу.
Стаття 411. Поширення митних пільг, що надаються членам
дипломатичного персоналу представництва іноземної держави, на
співробітників адміністративно-технічного та обслуговуючого
персоналу
На основі спеціальної угоди з іноземною державою митні
пільги, що надаються згідно з цим Кодексом членам
дипломатичного персоналу представництва іноземної держави,
можуть поширюватися на співробітників адміністративно-
технічного та обслуговуючого персоналу цього представництва, а
також на членів їхніх сімей, які не є громадянами України та не
проживають в Україні постійно, виходячи з принципу взаємності
стосовно кожної окремої держави.
Стаття 412. Надання митних пільг консульським установам
іноземних держав та членам їх персоналу
Консульським установам іноземних держав, консульським
посадовим особам, включаючи главу консульської установи та
консульських службовців, а також членів їхніх сімей, надаються
митні пільги, передбачені цим Кодексом для дипломатичних
представництв іноземних держав або відповідного персоналу
дипломатичного представництва.
На основі спеціальної угоди з іноземною державою на
працівників обслуговуючого персоналу консульської установи, а
також на членів їхніх сімей, які не є громадянами України та не
проживають в Україні постійно, виходячи з принципу взаємності
стосовно кожної окремої держави, можуть поширюватися митні
пільги, що надаються згідно з цим Кодексом відповідному
персоналу дипломатичного представництва іноземної держави.
Стаття 413. Переміщення дипломатичної пошти та
консульської валізи іноземних держав через митний кордон
України
Дипломатична пошта та консульська валіза іноземних держав,
що переміщуються через митний кордон України, не підлягають ні
розпечатуванню, ні затриманню. За наявності достатніх підстав
вважати, що консульська валіза містить товари, не зазначені в
частині третій цієї статті, митний орган може зажадати
розпечатання валізи уповноваженими особами цієї іноземної
держави у присутності посадових осіб митного органу. У разі
відмови від розпечатання така валіза повертається до місця
відправлення.
Всі місця, що становлять дипломатичну пошту та консульську
валізу, повинні мати видимі зовнішні ознаки, що свідчать про їх
характер.
Дипломатична пошта може містити виключно дипломатичні
документи та товари, призначені для офіційного користування, а
консульська валіза - тільки офіційну кореспонденцію та
документи або товари, призначені виключно для офіційного
користування.
Стаття 414. Митні пільги для іноземних дипломатичних і
консульських кур’єрів
Іноземні дипломатичні та консульські кур’єри можуть
ввозити в Україну та вивозити з України товари, призначені для
їх особистого користування, із звільненням на основі взаємності
від митного огляду та сплати мит та податків.
Стаття 415. Митні пільги для представників та членів
делегацій іноземних держав
Представникам іноземних держав, членам парламентських та
урядових делегацій, а також на основі взаємності членам
делегацій іноземних держав, які приїздять в Україну для участі
в міжнародних переговорах, міжнародних конференціях та нарадах
або з іншими офіційними дорученнями, надаються митні пільги,
передбачені цим Кодексом для дипломатичного персоналу
представництв іноземних держав. Такі пільги надаються також
членам сімей цих осіб, які їх супроводжують.
Дипломатичному персоналу, консульським посадовим особам
представництв іноземних держав, членам їхніх сімей, а також
особам, зазначеним у частині першій цієї статті, які прямують з
тією ж метою транзитом через територію України, надаються митні
пільги, передбачені цим Кодексом для дипломатичного персоналу
іноземних представництв.
Стаття 416. Митні пільги для міжнародних організацій,
представництв іноземних держав при них, а також для їх
персоналу
Митні пільги для міжнародних організацій та представництв
іноземних держав при них, а також для персоналу цих організацій
і представництв та членів сімей персоналу визначаються
відповідними міжнародними договорами України, укладеними в
установленому законом порядку.
Стаття 417. Надання митних пільг посадовим особам
представництв іноземних держав та міжнародних організацій в
Україні
Кожна посадова особа, яка має пільги згідно із статтями
409 – 412, 414 – 416 цього Кодексу, користується ними у разі
прямування в Україну для зайняття відповідної посади з моменту
перетину митного кордону України, а у разі знаходження на
території України - з того часу, коли ця посадова особа
офіційно приступила до виконання своїх обов’язків.
Члени сімей посадових осіб, зазначених у частині першій
цієї статті, якщо вони не є громадянами України та не
проживають в Україні постійно, мають ті ж самі пільги, що й ці
посадові особи.
Стаття 418. Припинення надання митних пільг посадовим
особам представництв іноземних держав та міжнародних
організацій в Україні
Після залишення посадовими особами представництв іноземних
держав та міжнародних організацій митної території України
надання їм митних пільг, передбачених статтями 409 – 412, 414 –
416 цього Кодексу, припиняється.
Стаття 419. Декларування товарів представництв іноземних
держав та міжнародних організацій в Україні
Товари, призначені для офіційного (службового)
користування представництв іноземних держав та міжнародних
організацій, підлягають декларуванню митним органам та
пропускаються в Україну в режимі імпорту.
Стаття 420. Декларування товарів представництв іноземних
фірм в Україні
Товари, що не підлягають відчуженню на території України
та призначені для службового користування представництв
іноземних фірм, декларуються митним органам на строк до трьох
років з моменту акредитації цих представництв під зобов’язання
про зворотне вивезення.
Питання щодо продовження строку тимчасового ввезення
товарів, зазначених у частині першій цієї статті, вирішується
митним органом, в регіоні діяльності якого розташоване
відповідне представництво іноземної фірми.
Стаття 421. Декларування товарів, що належать посадовим
особам представництв іноземних держав та представництв
іноземних фірм в Україні
Товари, призначені для особистого користування осіб, які
мають митні пільги, декларуються митним органам за місцем
акредитації чи перебування цих осіб та пропускаються в Україну
в режимі імпорту.
Стаття 422. Порядок переміщення через митний кордон
України товарів дипломатичних представництв України, що
знаходяться за кордоном
Дипломатичні представництва України, що знаходяться за
кордоном, за умови дотримання ними встановленого порядку
переміщення товарів через митний кордон України можуть вивозити
з України товари, призначені для офіційного (службового)
користування представництва, із звільненням від сплати мит та
податків.
Стаття 423. Декларування товарів дипломатичних
представництв України, що знаходяться за кордоном
Товари, призначені для офіційного (службового)
користування дипломатичних представництв України, що
знаходяться за кордоном, підлягають декларуванню митним органам
та пропускаються за межі України на весь строк акредитації
представництва за кордоном.
ГЛАВА 65. Тарифні пільги (тарифні преференції)
Стаття 424. Поняття тарифних пільг (тарифних преференцій)
Тарифні пільги (тарифні преференції) - це пільги, що
надаються Україною у процесі реалізації її зовнішньоекономічної
політики на умовах взаємності чи в односторонньому порядку щодо
товарів, які переміщуються через митний кордон України, як
звільнення від справляння мита, зниження ставок мита або
встановлення тарифних квот на ввезення товарів.
Тарифні пільги (тарифні преференції) застосовуються
виключно на основі податкового законодавства України, цього
Кодексу, інших законів України, а також міжнародних договорів
України, укладених в установленому законом порядку.
РОЗДІЛ XVІ. МИТНА СТАТИСТИКА
ГЛАВА 66. Митна статистика
Стаття 425. Завдання митної статистики
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади в галузі митної справи забезпечує:
1) об’єктивний та достовірний облік даних про переміщення
товарів через митний кордон України; збирання, формування,
опрацювання, узагальнення, всебічний аналіз та зберігання
статистичної інформації з питань митної справи та зовнішньої
торгівлі товарами;
2) подання статистичної, довідкової, аналітичної
інформації з питань митної справи та зовнішньої торгівлі
товарами органам державної влади в порядку, встановленому
законом;
3) захист статистичної інформації, яка відповідно до
законодавства України не підлягає розголошенню.
Стаття 426. Система митної статистики
Митна статистика є складовою частиною загальнодержавної
системи статистичного обліку і звітності.
Статистична інформація, яка формується, узагальнюється і
аналізується митними органами, використовується в інтересах
зміцнення зовнішньоекономічних зв’язків, поліпшення митно-
тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної
діяльності, подальшої інтеграції України у загальносвітову
систему економічних відносин.
Забороняється вимагати від митних органів статистичну
інформацію, не передбачену державною статистичною звітністю,
цим Кодексом та іншими законами України.
Митна статистика складається з митної статистики
зовнішньої торгівлі і спеціальної митної статистики.
Стаття 427. Митна статистика зовнішньої торгівлі
Митна статистика зовнішньої торгівлі являє собою
узагальнену та відповідним чином систематизовану інформацію про
переміщення товарів через митний кордон України.
Митна статистика зовнішньої торгівлі формується,
узагальнюється та аналізується спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи на
основі даних, які містяться у вантажних митних деклараціях.
Дані митної статистики зовнішньої торгівлі в установленому
законодавством порядку використовуються відповідними органами
державної влади для здійснення контролю за надходженням митних
платежів до Державного бюджету України, валютного контролю,
аналізу стану зовнішньої торгівлі України, її торговельного і
платіжного балансів та економіки в цілому.
Ведення митної статистики здійснюється за методологією,
яка забезпечує порівнянність даних митної статистики зовнішньої
торгівлі України з даними державної статистики інших держав.
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади в галузі митної справи забезпечує регулярне публікування
даних митної статистики зовнішньої торгівлі.
Стаття 428. Спеціальна митна статистика
Спеціальна митна статистика – це система збирання,
опрацювання, аналізу, поширення, збереження, захисту та
використання статистичної інформації, що відображає діяльність
митних органів при здійсненні ними митної справи. Спеціальна
митна статистика є складовою частиною митної статистики.
Спеціальна митна статистика ведеться з метою забезпечення
завдань, покладених на митну службу України відповідно до
чинного законодавства.
Порядок ведення спеціальної митної статистики визначається
законодавством.
Стаття 429. Документи та відомості, що використовуються
для формування митної статистики
Для формування митної статистики використовуються
документи та відомості, що подаються до митних органів
юридичними та фізичними особами згідно з нормами цього Кодексу,
якими визначається порядок здійснення митного контролю та
митного оформлення.
Стаття 430. Використання інформації, що надається митним
органам
Статистична та інша інформація, надана митним органам
відповідно до цього Кодексу, інших законів України, а також
міжнародних договорів України, укладених в установленому
законом порядку, використовується виключно для митних цілей.
Інформація щодо обсягів експорту та імпорту конкретних
видів товарів може надаватися лише спеціальному уповноваженому
центральному органу виконавчої влади у галузі статистики, а
інформація щодо експортно-імпортних операцій конкретних
суб’єктів зовнішньоекономічної діяльності – тільки органам
досудового слідства у зв’язку з розслідуванням кримінальних
справ, а також на письмову вимогу державного уповноваженого
Антимонопольного комітету України, голови територіального
відділення Антимонопольного комітету України у зв’язку із
розслідуванням ними антиконкурентних узгоджених дій із
зазначенням у ній підстав для її надання.
Інформація, яка становить державну, комерційну, банківську
або іншу таємницю, що охороняється законом, а також
конфіденційна інформація не підлягає розголошенню або
використанню посадовими особами митних органів для особистих
цілей, не може надаватися органам державної влади та органам
місцевого самоврядування, їх посадовим та службовим особам,
установам, організаціям, підприємствам та громадянам, за
винятком випадків, передбачених законом.
Стаття 431. Використання митної статистики з питань
зовнішньої торгівлі
Статистична інформація з питань зовнішньої торгівлі
використовується для:
1) визначення стратегії, тактики та основних напрямів
розвитку зовнішньоекономічної діяльності;
2) аналізу та прогнозування зовнішньоекономічної політики
і ситуації, що склалася чи складатиметься на світовому ринку;
3) проведення переговорів з торговельно-економічних
питань;
4) застосування заходів митно-тарифного та нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної діяльності;
5) складання торговельного та платіжного балансів України,
планування і проведення валютно-фінансової політики;
6) визначення ринків збуту товарів;
7) формування статистики зовнішньоекономічних зв’язків
України.
Стаття 432. Відомчі класифікатори
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади в галузі митної справи здійснює розроблення, впровадження
та ведення відомчих класифікаторів з питань митної статистики,
які використовуються у процесі оформлення митних декларацій.
Порядок ведення класифікаторів, зазначених у частині
першій цієї статті, встановлюється Кабінетом Міністрів України
або уповноваженим ним органом.
Класифікатори, зазначені у частині першій цієї статті,
використовуються виключно для митних цілей.
Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої
влади в галузі митної справи інформує органи державної влади та
суб’єктів зовнішньоекономічної діяльності про зміни і
доповнення, внесені до класифікаторів, зазначених у частині
першій цієї статті.
РОЗДІЛ XVІІ. УКРАЇНСЬКА КЛАСИФІКАЦІЯ ТОВАРІВ
ЗОВНІШНЬОЕКОНОМІЧНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ
ГЛАВА 67. Ведення Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності
Стаття 433. Структура та застосування Української
класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності
Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної
діяльності (далі - УКТЗЕД) складається на основі Гармонізованої
системи опису та кодування товарів.
В УКТЗЕД товари систематизовано за розділами, групами,
товарними позиціями, товарними підпозиціями, найменування і
цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису
та кодування товарів.
Для докладнішої товарної класифікації використовується
сьомий, восьмий, дев'ятий та десятий знаки цифрового коду.
Структура десятизнакового цифрового кодового позначення
товарів в УКТЗЕД включає код групи (перші два знаки), товарної
позиції (перші чотири знаки), товарної підпозиції (перші шість
знаків), товарної категорії (перші вісім знаків), товарної
підкатегорії (десять знаків).
Стаття 434. Порядок ведення Української класифікації
товарів зовнішньоекономічної діяльності
Ведення УКТЗЕД передбачає:
облік змін та доповнень до міжнародної основи УКТЗЕД,
пояснень та інших рішень по тлумаченню цієї основи, що
приймаються Всесвітньою митною організацією;
деталізацію УКТЗЕД на національному рівні та введення
додаткових одиниць виміру;
розроблення пояснень та рекомендацій з метою забезпечення
однакового тлумачення і застосування УКТЗЕД;
прийняття рішень щодо класифікації та кодування товарів в
УКТЗЕД;
поширення інформації про застосування УКТЗЕД;
ведення та зберігання еталонного примірника УКТЗЕД (у
паперовому та електронному вигляді);
організацію роботи з видання і поширення УКТЗЕД та
пояснень до УКТЗЕД;
здійснення інших функцій, необхідних для ведення УКТЗЕД.
Ведення УКТЗЕД здійснює спеціально уповноважений
центральний орган виконавчої влади в галузі митної справи в
порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Стаття 435. Класифікація товарів
Митні органи класифікують товари, тобто відносять товари
до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД.
Рішення митних органів щодо класифікації товарів для
митних цілей є обов’язковими для підприємств і громадян.
Висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення
кодів товарів за УКТЗЕД мають інформаційний (довідковий)
характер.
На запити підприємств або громадян, яким належать товари,
що переміщуються через митний кордон України, або уповноважених
ними осіб митні органи можуть приймати попередні рішення про
класифікацію цих товарів згідно з УКТЗЕД. Порядок прийняття та
відкликання зазначених рішень визначається спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі
митної справи.
Стаття 436. Надання зразків товарів під час здійснення
класифікації товарів
З метою встановлення достовірних відомостей про товари та
їх відповідності опису класифікаційних групувань УКТЗЕД митні
органи можуть вимагати від суб’єктів зовнішньоекономічної
діяльності та громадян зразки товарів та техніко-технологічну
документацію на такі товари для проведення експертизи.
Порядок надання зразків товарів та техніко-технологічної
документації на них, строки і порядок проведення експертизи, а
також порядок розпорядження зразками та документацією
визначаються Кабінетом Міністрів України.
РОЗДІЛ XVІІI. ЗАПОБІГАННЯ КОНТРАБАНДІ
ГЛАВА 68. Заходи щодо запобігання контрабанді
Стаття 437. Контрольовані поставки наркотичних засобів,
психотропних речовин і прекурсорів
Відповідно до законів України митні органи з метою
виявлення джерел і каналів незаконного обігу наркотичних
засобів, психотропних речовин і прекурсорів, осіб, які беруть
участь у цьому, разом з іншими державними органами
(підрозділами), що мають право здійснювати оперативно-розшукову
діяльність, можуть використовувати метод контрольованої
поставки зазначених засобів, речовин і прекурсорів.
Порядок проведення контрольованої поставки визначається
цим Кодексом і відповідним нормативно-правовим актом спеціально
уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі
митної справи, Міністерства внутрішніх справ України, Служби
безпеки України, спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у справах охорони державного кордону України,
погодженим із Генеральною прокуратурою України та Міністерством
юстиції України.
Стаття 438. Переміщення товарів під негласним контролем
З метою виявлення та притягнення до відповідальності осіб,
причетних до вчинення контрабанди, а також з метою вилучення
товарів, що незаконно переміщуються через митний кордон
України, таке переміщення товарів може здійснюватися під
контролем і оперативним наглядом правоохоронних органів.
Порядок проведення переміщення товарів під негласним
контролем визначається цим Кодексом і відповідним нормативно-
правовим актом спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у галузі митної справи, Міністерства
внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації
України, Служби безпеки України, спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади в справах охорони
державного кордону України, погодженим з Генеральною
прокуратурою України та Міністерством юстиції України.
РОЗДІЛ XІХ. ПОРУШЕННЯ МИТНИХ ПРАВИЛ І ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА НИХ.
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ОСІБ, ЯКІ БЕРУТЬ УЧАСТЬ У ПРОВАДЖЕННІ В
СПРАВАХ ПРО ПОРУШЕННЯ
МИТНИХ ПРАВИЛ
ГЛАВА 69. Загальні положення
Стаття 439. Поняття порушення митних правил
Порушення митних правил є адміністративним
правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або
з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на
встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства
України порядок переміщення товарів і транспортних засобів
комерційного призначення через митний кордон України,
пред’явлення їх митним органам для проведення митного контролю
та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами,
що перебувають під митним контролем, або контроль за якими
покладено на митні органи цим Кодексом або іншими законами, і
за які цим Кодексом передбачена адміністративна
відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення,
передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення
не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.
Стаття 440. Відповідальність за порушення митних правил
Відповідальність за порушення митних правил встановлюється
цим Кодексом.
Суб’єктами відповідальності за порушення митних правил
можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого
правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень
митних правил підприємствами – посадові особи цих підприємств.
Притягнення до відповідальності за порушення митних правил
не звільняє зазначених осіб від обов’язку сплати митних
платежів.
Стаття 441. Особливості відповідальності за деякі види
порушень митних правил
Вчинення правопорушень, передбачених статтями 451, 453,
459, 472 – 474 цього Кодексу, внаслідок аварії або дії
непереборної сили та/або протиправних дій третіх осіб, що
підтверджується відповідними документами, не тягне за собою
відповідальність, передбачену цим Кодексом.
Стаття 442. Види стягнень за порушення митних правил
За порушення митних правил можуть бути накладені такі
стягнення:
1) попередження;
2) штраф;
3) конфіскація товарів, транспортних засобів комерційного
призначення – безпосередніх предметів порушення митних правил,
товарів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що
використовувалися для приховування товарів – безпосередніх
предметів порушення митних правил від митного контролю,
транспортних засобів, що використовувалися для переміщення
товарів – безпосередніх предметів порушення митних правил через
митний кордон України.
Стаття 443. Основні і додаткові види стягнення
Попередження або штраф можуть застосовуватися тільки як
основний вид стягнення за вчинене правопорушення.
Конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у
пункті 3 статті 442 цього Кодексу, може застосовуватися як
основний і як додатковий вид стягнення.
За одне і те саме порушення митних правил може накладатися
тільки основне або основне і додаткове стягнення. Якщо статтею,
якою встановлюється відповідальність за порушення митних
правил, передбачається основне і додаткове стягнення,
застосування лише додаткового стягнення без основного не
допускається, за винятком випадків, передбачених частиною
другою статті 448 цього Кодексу.
Стаття 444. Попередження
Попередження як стягнення за порушення митних правил є
офіційним попередженням правопорушника стосовно недопустимості
таких діянь у майбутньому. Рішення про попередження приймається
керівником митного органу або його заступником у формі
постанови про накладення адміністративного стягнення відповідно
до статті 518 цього Кодексу. Постанова оголошується
правопорушникові.
Стаття 445. Штраф
Штраф є грошовим стягненням, що накладається на осіб за
порушення митних правил у випадках і межах, встановлених цим
Кодексом.
Стаття 446. Конфіскація
Конфіскація як стягнення за порушення митних правил
полягає у примусовому вилученні товарів і транспортних засобів,
зазначених у пункті 3 статті 442 цього Кодексу, і безоплатній
передачі їх у власність держави.
Конфіскація може бути застосована виключно за рішенням
суду у випадках, обсязі та порядку, що визначаються цим
Кодексом та іншими законами України.
Конфіскація товарів і транспортних засобів, зазначених у
пункті 3 статті 442 цього Кодексу, застосовується незалежно від
того, чи є ці товари і транспортні засоби власністю особи, яка
вчинила правопорушення. При цьому транспортні засоби, що
використовувалися для переміщення безпосередніх предметів
порушення митних правил через митний кордон України, підлягають
конфіскації у разі, якщо власник транспортного засобу чи особа,
яка керувала ним в момент вчинення порушення митних правил,
були причетні до вчинення цього правопорушення або
поінформовані про нього, але не вжили відповідних заходів для
відвернення його здійснення.
Стаття 447. Забезпечення законності у разі застосування
стягнень до порушників митних правил
Стягнення за порушення митних правил не може бути
застосовано інакше, як на підставі та в порядку, встановленому
цим Кодексом та іншими законами України.
Додержання вимог законодавства у разі застосування
стягнень за порушення митних правил забезпечується здійсненням
систематичного контролю з боку митних органів вищого рівня та
їх посадових осіб, права оскарження та інших встановлених
законодавством України заходів.
Стаття 448. Строки накладення стягнень у справах про
порушення митних правил
Адміністративні стягнення у вигляді попередження, штрафу
можуть бути накладені у строк не пізніше ніж через два місяці з
дня вчинення правопорушення, а у разі вчинення правопорушень,
передбачених статтями 452, 457, 458, 467 – 469 , 471 – 473, 476
– 479 цього Кодексу - не пізніше ніж через два місяці з дня їх
виявлення.
У разі відмови в порушенні кримінальної справи або
закриття кримінальної справи, але за наявності в діях
правопорушника ознак порушення митних правил, стягнення у
вигляді попередження, штрафу може бути накладено не пізніш як
через місяць з дня прийняття рішення про відмову в порушенні
кримінальної справи або про її закриття.
Адміністративне стягнення у вигляді конфіскації товарів,
зазначених у пункті 3 статті 442 цього Кодексу, може бути
накладено не пізніше ніж через три роки з дня виявлення
правопорушення.
ГЛАВА 70. Види порушень митних правил і відповідальність
за такі правопорушення
Стаття 449. Порушення режиму зони митного контролю
Переміщення через межі зони митного контролю і в межах
цієї зони товарів, транспортних засобів комерційного
призначення, громадян, у тому числі посадових осіб органів
державної влади (крім митних органів та органів, що здійснюють
види контролю, зазначені у статті 30 цього Кодексу), які не
перетинають митний кордон України, а також проведення в зоні
митного контролю господарських робіт без дозволу митного органу
або вчинення інших дій, якими порушується встановлений
законодавством режим зони митного контролю, -
тягне за собою за відсутності товарів, транспортних
засобів комерційного призначення – безпосередніх предметів
порушення митних правил накладення штрафу в розмірі до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Ті самі дії за наявності товарів, транспортних засобів
комерційного призначення – безпосередніх предметів порушення
митних правил тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі від
п’ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 450. Неподання митному органу документів,
необхідних для здійснення митного контролю
Неподання або непред’явлення митному органу в установлений
законодавством строк документів, передбачених відповідно до
цього Кодексу для здійснення митного контролю товарів,
транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються
через митний кордон України, незалежно від подання письмової
декларації, -
тягне за собою попередження або накладення штрафу на
громадян у розмірі до п’яти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а на посадових осіб підприємств - до десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 451. Видача товарів, транспортних засобів
комерційного призначення без дозволу митного органу або їх
втрата
Видача без дозволу митного органу або втрата товарів,
транспортних засобів комерційного призначення, що знаходяться
під митним контролем, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі від п’ятисот до
тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 452. Порушення порядку тимчасового зберігання
товарів під митним контролем
Порушення передбаченого цим Кодексом порядку тимчасового
зберігання товарів, розміщених на складі тимчасового зберігання
або на складі організації – отримувача гуманітарної допомоги –
тягне за собою накладення штрафу в розмірі від п’ятисот до
тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 453. Недоставлення товарів, транспортних засобів
комерційного призначення та документів
Перевищення встановленого строку доставки товарів,
транспортних засобів комерційного призначення, що перебувають
під митним контролем і переміщуються від одного митного органу
до іншого (а при переміщенні в межах зони діяльності одного
митного органу – від одного підрозділу цього органу до іншого),
а так само митних або інших документів на ці товари не більше,
ніж на одну добу –
тягне за собою попередження або накладення штрафу в
розмірі від п’яти до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.
Повторне вчинення правопорушення, передбаченого частиною
першою цієї статті, а так само перевищення встановленого строку
доставки товарів, транспортних засобів комерційного
призначення, що перебувають під митним контролем і
переміщуються від одного митного органу до іншого (а при
переміщенні в межах зони діяльності одного митного органу – від
одного підрозділу цього органу до іншого), а так само митних
або інших документів на ці товари більше, ніж на одну добу, –
тягне за собою накладення штрафу в розмірі від п’ятдесяти
до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 454. Незупинення транспортного засобу
Незупинення в зоні митного контролю транспортного засобу,
що переміщується через митний кордон України, -
тягне за собою накладення штрафу у розмірі до п’яти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 455. Відправлення транспортного засобу без дозволу
митного органу
Відправлення без дозволу митного органу транспортного
засобу, що перебуває під митним контролем, -
тягне за собою накладення штрафу на громадян у розмірі до
п’яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а на
посадових осіб підприємств - до десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.
Стаття 456. Причалювання до суден, що перебувають під
митним контролем
Причалювання до судна, що перебуває під митним контролем,
інших суден та інших плавучих засобів без дозволу митного
органу -
тягне за собою попередження або накладення штрафу на
громадян у розмірі до двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а на посадових осіб підприємств - до тридцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 457. Неправомірні операції з товарами,
транспортними засобами комерційного призначення, що перебувають
під митним контролем, зміна їх стану, користування та
розпорядження ними
Здійснення операцій з товарами, транспортними засобами
комерційного призначення, що перебувають під митним контролем,
а саме зміна їх стану, користування та розпорядження ними без
дозволу митного органу, за винятком операцій, зазначених у
статтях 451, 458 цього Кодексу, -
тягне за собою накладення штрафу на громадян у розмірі від
п’ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян
або конфіскацію цих товарів, транспортних засобів, а на
посадових осіб підприємств – у розмірі від ста до п’ятисот
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію
цих товарів, транспортних засобів.
Стаття 458. Вантажні та інші операції, що проводяться без
дозволу митного органу
Навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення
пошкоджень упаковки, розпакування, переупакування товарів, що
перебувають під митним контролем, або зміна ідентифікаційних
знаків чи маркування на цих товарах чи їх упаковці без дозволу
митного органу -
тягнуть за собою накладення штрафу на громадян у розмірі
до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а на
посадових осіб підприємств - до двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.
Стаття 459. Пошкодження або втрата митного забезпечення
Пошкодження або втрата пломб, печаток чи інших засобів
митного забезпечення, накладених з метою забезпечення
схоронності товарів під митним контролем, -
тягне за собою накладення штрафу на громадян у розмірі до
десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а на
посадових осіб підприємств - до двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.
Стаття 460. Порушення порядку проходження митного контролю
в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю
Порушення встановленого відповідно до цього Кодексу
порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах)
спрощеного митного контролю, тобто наявність під час проведення
митного контролю в особи, яка формою проходження митного
контролю обрала проходження через таку зону (коридор), товарів,
заборонених або обмежених до переміщення через митний кордон
України, або товарів у кількостях, що перевищують
неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України,
-
тягне за собою накладення штрафу в розмірі від п’ятдесяти
до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або
конфіскацію цих товарів.
Стаття 461. Недекларування товарів, транспортних засобів
комерційного призначення
Недекларування товарів, транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через митний кордон України,
тобто незаявлення за встановленою формою точних відомостей
(наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари,
транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають
обов’язковому декларуванню у разі переміщення через митний
кордон України, -
тягне за собою накладення штрафу на громадян у розмірі від
ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або
конфіскацію цих товарів, транспортних засобів комерційного
призначення, а на посадових осіб підприємств - від п’ятисот до
тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або
конфіскацію цих товарів, транспортних засобів комерційного
призначення.
Стаття 462. Переміщення через митний кордон України у
міжнародних поштових та експрес-відправленнях товарів,
заборонених до такого переміщення
Переміщення через митний кордон України в міжнародних
експрес-відправленнях товарів, заборонених до такого
переміщення законодавством України, а також переміщення у
міжнародних поштових відправленнях товарів, заборонених до
пересилання актами Всесвітнього поштового союзу, -
тягне за собою конфіскацію цих товарів.
Стаття 463. Невиконання вимог посадової особи митного
органу
Невиконання вимог посадової особи митного органу,
пов’язаних зі здійсненням нею митного контролю або провадження
в справі про контрабанду чи порушення митних правил –
тягне за собою накладення штрафу у розмірі до тридцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 464. Неподання митному органу звітності щодо
товарів, які перебувають під митним контролем або на територіях
спеціальних митних зон
Неподання митному органу особами, зазначеними в статті 440
цього Кодексу, у визначений цим органом термін передбаченої
законодавством звітності щодо товарів, які перебувають під
митним контролем або на територіях спеціальних митних зон і
ввозяться, вивозяться, зберігаються, переробляються,
виготовляються, купуються та реалізуються без попереднього
дозволу митного органу, а також порушення порядку ведення
звітності щодо таких товарів -
тягнуть за собою накладення штрафу на громадян у розмірі
від трьох до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а на посадових осіб підприємств - до п’ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 465. Неподання митному органу документів та зразків
товарів для проведення дослідження (аналізу, експертизи)
Неподання у випадках, передбачених законодавством, на
вимогу митного органу відповідних документів та зразків
товарів, необхідних для проведення дослідження (аналізу,
експертизи), -
тягне за собою попередження або накладення штрафу в
розмірі до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.
Стаття 466. Переміщення товарів через митний кордон
України з порушенням прав інтелектуальної власності
Ввезення на митну територію України або вивезення за межі
цієї території товарів, призначених для виробничої або іншої
підприємницької діяльності, з порушенням охоронюваних законом
прав інтелектуальної власності –
тягне за собою конфіскацію товарів, що переміщуються з
порушенням права інтелектуальної власності.
Стаття 467. Порушення встановленого законодавством порядку
переміщення товарів через межі територій, на яких запроваджено
режим спеціальної митної зони, та/або розпорядження товарами,
поміщеними в режим спеціальної митної зони
Порушення встановленого законодавством порядку ввезення
товарів на територію, на якій запроваджено режим спеціальної
митної зони, вивезення товарів з цієї території, а так само
порядку розпорядження товарами, поміщеними в режим спеціальної
митної зони, –
тягне за собою накладення штрафу у розмірі від п’ятисот до
тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або
конфіскацію таких товарів та продуктів їх переробки.
Стаття 468. Порушення порядку зберігання товарів на митних
складах та здійснення операцій із цими товарами
Порушення встановленого законодавством порядку розміщення
товарів на митних складах для зберігання, недотримання
встановлених цим Кодексом строків, умов і порядку зберігання
зазначених товарів, а так само проведення операцій з товарами,
що зберігаються на митних складах, без дозволу митного органу -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі від п’ятисот
до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 469. Порушення порядку та строків розпорядження
товарами, розміщеними у магазині безмитної торгівлі
Порушення встановлених цим Кодексом порядку та строків
розпорядження товарами, розміщеними у магазині безмитної
торгівлі, у разі ліквідації магазину або зупинення дії дозволу
на його відкриття та експлуатацію, –
тягне за собою накладення штрафу в розмірі від п’ятисот до
тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 470. Порушення встановленого порядку знищення
(руйнування) товарів
Порушення встановленого законодавством порядку знищення
(руйнування) товарів, що перебувають під митним контролем,
тобто порушення встановлених цим Кодексом та іншими законами
України умов, заборон та обмежень щодо знищення (руйнування)
таких товарів, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі від п’ятдесяти
до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 471. Порушення порядку здійснення операцій з
переробки товарів
Порушення встановленого цим Кодексом та іншими актами
законодавства порядку здійснення операцій з переробки товарів,
у тому числі не вивезення за межі митної території України (не
ввезення на митну територію України) товарів, що переміщувалися
через митний кордон України з метою переробки, та/або продуктів
їх переробки до закінчення строку переробки, –
тягне за собою накладення штрафу в розмірі від двохсот до
тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або
конфіскацію товарів, що переміщувались через митний кордон
України з метою переробки, та/або продуктів їх переробки.
Стаття 472. Перевищення строку тимчасового ввезення або
тимчасового вивезення товарів
Перевищення встановленого відповідно до цього Кодексу
строку тимчасового ввезення товарів на митну територію України
або строку тимчасового вивезення товарів за межі митної
території України не більше, ніж на три доби, –
тягне за собою попередження або накладення штрафу в
розмірі від п’яти до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.
Повторне вчинення правопорушення, передбаченого частиною
першою цієї статті, а так само перевищення строку тимчасового
ввезення товарів на митну територію України або строку
тимчасового вивезення товарів за межі митної території України
більше, ніж на три доби, але не більше, ніж на десять діб, –
тягне за собою накладення штрафу в розмірі від ста до
п’ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Перевищення строку тимчасового ввезення товарів на митну
територію України або строку тимчасового вивезення товарів за
межі митної території України більше, ніж на десять діб, –
тягне за собою накладення штрафу у розмірі від п’ятисот до
тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або
конфіскацію таких товарів.
Стаття 473. Порушення зобов’язання про транзит
Перевищення встановленого митним органом строку вивезення
за межі митної території України товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, увезених з метою транзиту через
територію України, не більше, ніж на одну добу –
тягне за собою попередження або накладення штрафу в
розмірі від п’яти до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.
Повторне вчинення правопорушення, передбаченого частиною
першою цієї статті, а так само перевищення встановленого митним
органом строку вивезення за межі митної території України
товарів, транспортних засобів комерційного призначення,
увезених з метою транзиту через митну територію України,
більше, ніж на одну добу, але не більше, ніж на десять діб –
тягне за собою накладення штрафу в розмірі від ста до
п’ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Перевищення встановленого митним органом строку вивезення
за межі митної території України товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, увезених з метою транзиту через
територію України, більше, ніж на десять діб –
тягне за собою накладення штрафу в розмірі від п’ятисот до
тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або
конфіскацію цих товарів, транспортних засобів.
Стаття 474. Порушення встановленого маршруту переміщення
товарів
Ухилення від встановленого Кабінетом Міністрів України
маршруту переміщення товарів територією України -
тягне за собою попередження або накладення штрафу в
розмірі від п’яти до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.
Повторне вчинення правопорушення, передбаченого частиною
першою цієї статті, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі від п’ятдесяти
до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або
конфіскацію цих товарів”.
Стаття 475. Дії, спрямовані на переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного призначення через митний
кордон України поза митним контролем
Дії, спрямовані на переміщення товарів, тарнспортних
засабів комерційного призначення через митний кордон України
поза митним контролем, тобто їх переміщення через митний кордон
України поза місцем розташування митного органу або поза часом
здійснення митного оформлення, або з використанням незаконного
звільнення від митного контролю, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі від ста до
трьохсот відсотків вартості безпосередніх предметів порушення
митних правил або конфіскацію цих товарів, транспортних
засобів, а також конфіскацію транспортних засобів, що
використовувалися для переміщення товарів – безпосередніх
предметів порушення митних правил через митний кордон України з
урахуванням умов, передбачених частиною третьою статті 446
цього Кодексу.
Стаття 476. Дії, спрямовані на переміщення товарів через
митний кордон України з приховуванням від митного контролю
Дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон
України з приховуванням від митного контролю, тобто з
використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та
інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких
товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з
поданням митному органу як підстави для переміщення товарів
підроблених документів чи одержаних незаконним шляхом, або
таких, що містять неправдиві дані, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі від ста до
трьохсот відсотків вартості безпосередніх предметів порушення
митних правил або конфіскацію цих товарів, а також конфіскацію
товарів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками) та
транспортних засобів, що використовувалися для переміщення
товарів – безпосередніх предметів порушення митних правил через
митний кордон України з урахуванням умов, передбачених частиною
третьою статті 446 цього Кодексу.
Стаття 477. Зберігання, перевезення чи придбання товарів,
транспортних засобів комерційного призначення, ввезених на
митну територію України поза митним контролем або з
приховуванням від митного контролю
Зберігання, перевезення, придбання чи використання
товарів, транспортних засобів комерційного призначення,
ввезених на митну територію України поза митним контролем або з
приховуванням від митного контролю, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі від двохсот
до п’ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або
конфіскацію цих товарів та транспортних засобів.
Стаття 478. Використання товарів, стосовно яких надано
пільги щодо сплати мит та податків, в інших цілях
Використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо
сплати мит та податків, в інших цілях, ніж ті, у зв’язку з
якими було надано такі пільги, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі від ста до
трьохсот відсотків несплаченої у зв’язку з наданням пільг суми
мит та податків.
Стаття 479. Дії, спрямовані на неправомірне звільнення від
сплати мит та податків або зменшення їх розміру
Заявлення в митній декларації неправдивих відомостей та
надання митному органу документів з такими відомостями як
підстави для звільнення від сплати мит та податків або
зменшення їх розміру або несплата мит та податків у строк,
встановлений законодавством, а також інші протиправні дії,
спрямовані на ухилення від сплати мит та податків, за
відсутності ознак злочину, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі від ста до
трьохсот відсотків несплаченої суми мит та податків.
РОЗДІЛ ХХ. ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВАХ ПРО ПОРУШЕННЯ МИТНИХ ПРАВИЛ
ГЛАВА 71. Порядок провадження у справах про порушення
митних правил
Стаття 480. Поняття провадження у справі про порушення
митних правил
Провадження у справі про порушення митних правил включає в
себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 500 цього
Кодексу, розгляд справи та винесення постанови.
Стаття 481. Правове забезпечення провадження у справах про
порушення митних правил
Провадження у справах про порушення митних правил
здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не
регулюється ним, - відповідно до законодавства України про
адміністративні правопорушення.
Стаття 482. Порушення справи про порушення митних правил
Справа про порушення митних правил вважається розпочатою з
моменту складення протоколу про порушення митних правил.
Стаття 483. Посадові особи, уповноважені складати
протоколи про порушення митних правил
Протокол про порушення митних правил мають право складати:
1) посадові особи, які відповідно до посадових інструкцій
уповноважені здійснювати митний контроль, митне оформлення і
пропуск товарів через митний кордон України і які безпосередньо
виявили порушення митних правил;
2) посадові особи підрозділу по організації боротьби з
контрабандою та порушеннями митних правил спеціально
уповноваженого центрального органу виконавчої влади в галузі
митної справи, підрозділів по боротьбі з контрабандою та
порушеннями митних правил митниць, які згідно з посадовими
обов’язками мають таке право;
3) інші посадові особи, уповноважені керівником спеціально
уповноваженого центрального органу виконавчої влади в галузі
митної справи або керівником митниці.
Стаття 484. Приводи і підстави для порушення справи про
порушення митних правил
Приводами і підставами для порушення справи про порушення
митних правил є:
1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного
органу порушення митних правил;
2) повідомлення про вчинення особою порушення митних
правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів,
що здійснюють види контролю, зазначені у статті 30 цього
Кодексу;
3) повідомлення про вчинення порушення митних правил,
отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав,
а також від міжнародних організацій.
Стаття 485. Мова, якою здійснюється провадження у справі
про порушення митних правил
Провадження у справі про порушення митних правил
здійснюється українською мовою або мовою більшості населення
даної місцевості.
Особи, які беруть участь у провадженні у справі про
порушення митних правил і не володіють мовою, якою здійснюється
провадження, мають право робити заяви, давати пояснення,
подавати клопотання рідною мовою, а також користуватися
послугами перекладача.
Стаття 486. Посадові особи митних органів, які здійснюють
провадження у справі про порушення митних правил
Провадження у справі про порушення митних правил
здійснюють, крім випадків, передбачених частинами другою і
третьою цієї статті, посадові особи підрозділу по боротьбі з
контрабандою та порушеннями митних правил митниці, в зоні
діяльності якої було вчинено або виявлено таке порушення.
Окремі процесуальні дії у справі про порушення митних правил
можуть вчинятися посадовими особами, уповноваженими складати
протоколи про порушення митних правил відповідно до статті 483
цього Кодексу, а у випадку, передбаченому статтею 509 цього
Кодексу, – також посадовими особами іншого митного органу.
Керівник підрозділу по організації боротьби з контрабандою
та порушеннями митних правил спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади у галузі митної справи або
його заступники мають право передавати справу про порушення
митних правил для здійснення провадження з однієї митниці до
іншої.
Посадові особи підрозділу по організації боротьби з
контрабандою та порушеннями митних правил спеціально
уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі
митної справи можуть здійснювати провадження у будь-якій справі
про порушення митних правил, порушеній будь-яким митним органом
України.
Стаття 487. Протокол про порушення митних правил
Про кожний випадок виявлення порушення митних правил
уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке
порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у
галузі митної справи.
Протокол про порушення митних правил повинен містити такі
дані:
1) дату і місце його складення;
2) посаду, прізвище, ім’я, по батькові посадової особи,
яка склала протокол;
3) необхідні для розгляду справи відомості про особу, яка
притягується до відповідальності за порушення митних правил,
якщо її встановлено;
4) місце, час вчинення та суть порушення митних правил;
5) посилання на статтю цього Кодексу, що передбачає
відповідальність за таке порушення;
6) прізвища та адреси свідків, якщо вони є;
7) відомості щодо товарів, транспортних засобів
комерційного призначення та документів, вилучених згідно із
статтею 503 цього Кодексу;
8) інші необхідні для вирішення справи відомості.
Протокол підписується посадовою особою, яка його склала.
Якщо при складанні протоколу була присутня особа, яка
притягується до відповідальності за порушення митних правил,
протокол підписується і цією особою, а за наявності свідків - і
свідками.
Якщо особа, яка притягується до відповідальності за
порушення митних правил, відмовляється підписати протокол, до
протоколу вноситься відповідний запис. Особа, яка притягується
до відповідальності за порушення митних правил, має право дати
пояснення та висловити зауваження щодо змісту протоколу, а
також письмово викласти мотиви своєї відмови від підписання
протоколу. Власноручно викладені цією особою пояснення
додаються до протоколу, про що до протоколу вноситься
відповідний запис із зазначенням кількості аркушів, на яких
подано такі пояснення.
У разі складення протоколу особі, яка притягується до
відповідальності за порушення митних правил, роз’яснюються її
права, передбачені статтею 491 цього Кодексу, та повідомляється
про можливість припинення провадження у справі про порушення
митних правил шляхом компромісу, про що до протоколу вноситься
відмітка, яка підписується цією особою.
У разі потреби в протоколі зазначаються також місце та час
розгляду справи про порушення митних правил.
Протокол складається у двох примірниках, один з яких
вручається під розписку особі, яка притягується до
відповідальності за порушення митних правил.
У разі відмови особи, яка притягується до відповідальності
за порушення митних правил, одержати примірник протоколу до
протоколу вноситься відповідний запис, який підписується
особою, що склала протокол, та свідками, якщо вони є, після
чого зазначений примірник протягом трьох днів надсилається цій
особі за повідомленою нею або наявною в митниці адресою (місце
проживання або фактичного перебування). Протокол вважається
врученим, навіть якщо особа, яка вчинила порушення митних
правил і притягується до відповідальності, не перебувала за
повідомленою нею адресою або місце проживання чи фактичного
перебування було названо нею неправильно.
Протокол, а також вилучені товари, транспортні засоби
комерційного призначення та документи, зазначені в протоколі,
передаються до митниці, в зоні якої виявлено порушення митних
правил.
Стаття 488. Докази у справі про порушення митних правил
Доказами в справі про порушення митних правил є будь-які
фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку
встановлюється наявність або відсутність порушення митних
правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що
мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про порушення митних
правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених
протоколів, поясненнями свідків, поясненнями особи, яка
притягується до відповідальності, висновком експерта, іншими
документами та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в
електронному вигляді, а також товарами – безпосередніми
предметами порушення митних правил, товарами із спеціально
виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для
приховування безпосередніх предметів порушення митних правил
від митного контролю, транспортними засобами, що
використовувалися для переміщення безпосередніх предметів
порушення митних правил через митний кордон України.
Стаття 489. Провадження у справі про порушення митних
правил за матеріалами, одержаними від інших правоохоронних
органів
У разі закриття кримінальної справи про контрабанду за
наявності ознак порушення митних правил матеріали про таке
порушення передаються до митного органу або до суду для
притягнення цієї особи до адміністративної відповідальності.
Постанова по такій справі виноситься у строки, передбачені
частиною другою статті 448 цього Кодексу.
Стаття 490. Особи, які беруть участь у провадженні у
справах про порушення митних правил
Участь у провадженні у справах про порушення митних правил
беруть:
особи, які притягуються до відповідальності за порушення
митних правил;
представники осіб, які притягуються до відповідальності за
порушення митних правил (законні представники, представники, що
діють на підставі довіреності, доручення);
захисники;
свідки;
експерти;
перекладачі;
поняті.
Стаття 491. Права осіб, які притягуються до
відповідальності за порушення митних правил
Особи, які притягуються до відповідальності за порушення
митних правил, під час розгляду справи про порушення митних
правил у митному органі або суді мають право знайомитися з
матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії
рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути
присутніми під час розгляду справи у митному органі та брати
участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь в їх
дослідженні, заявляти клопотання та відводи, давати усні і
письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та
заперечення, оскаржувати постанови митного органу, суду
(судді), а також користуватись іншими правами, наданими їм
законом. Зазначені в цій статті особи зобов’язані добросовісно
користуватися належними їм процесуальними правами.
Стаття 492. Представники осіб, які притягуються до
відповідальності за порушення митних правил
Представниками осіб, які притягуються до відповідальності
за порушення митних правил, можуть бути:
1) законні представники: батьки, усиновителі, опікуни або
піклувальники на підставі документів, що посвідчують їх
повноваження, - у справах осіб, які є неповнолітніми або
особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі
здійснювати свої права у справах про порушення митних правил.
Законні представники можуть доручити участь у справі іншій
особі, обраній ними як представник;
2) інші особи - на підставі нотаріально посвідченої
довіреності. Громадяни можуть також посвідчити довіреність на
участь у справі на підприємстві, де вони працюють, або в
управлінні будинками, де вони проживають; військовослужбовці -
у відповідній військовій частині; особи, які проживають у
населених пунктах, де немає нотаріальних контор, - у
виконавчому комітеті сільської, селищної, міської ради; особи,
які перебувають на лікуванні, - у відповідному лікувальному
закладі.
Особиста участь у справі громадянина не позбавляє його
права мати по цій справі представника.
Законні представники користуються під час участі у справі
усіма правами, зазначеними у статті 491 цього Кодексу.
Повноваження інших представників на участь у справі дають їм
право на вчинення від імені осіб, яких вони представляють, усіх
дій, зазначених у статті 491 цього Кодексу, крім передачі
повноважень іншій особі (передоручення), оскарження постанови
митного органу або суду (судді), одержання товарів або грошових
сум у разі їх повернення. Повноваження представника на вчинення
кожної із зазначених дій повинні бути спеціально обумовлені у
виданій йому довіреності.
Не можуть бути представниками осіб, які притягуються до
відповідальності:
1) особи, які не досягли повноліття;
2) особи, над якими встановлено опіку, піклування;
3) адвокати, які прийняли доручення про подання юридичної
допомоги з порушенням правил, встановлених законодавством
України про адвокатуру, а також особи, виключені з колегії
адвокатів.
Посадові особи митної служби України, а також судді,
слідчі і прокурори не можуть бути представниками осіб, які
притягуються до відповідальності, крім випадків, коли вони
діють як батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники цих осіб.
Стаття 493. Захисник
У розгляді справи про порушення митних правил може брати
участь захисник, якого самостійно визначає особа, що
притягується до відповідальності, з числа осіб, які є фахівцями
в галузі права і за законом мають право на надання правової
допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
Захисник має право:
1) знайомитися з матеріалами справи;
2) заявляти клопотання;
3) подавати скарги;
4) здійснювати інші права, передбачені законом.
Стаття 494. Експерт
Експертом може бути особа, яка має необхідні знання для
надання відповідного висновку.
Експерт призначається посадовою особою органу, в
провадженні якої перебуває справа про порушення митних правил,
у разі потреби в спеціальних знаннях.
Експерт зобов’язаний надати об’єктивні висновки з
поставлених перед ним питань.
Експерт має право:
знайомитися з матеріалами справи, що стосуються предмета
експертизи;
заявляти клопотання про надання йому додаткових
матеріалів, необхідних для надання висновків.
Стаття 495. Перекладач
Перекладачем може бути особа, що володіє мовою, знання
якої необхідне для здійснення перекладу під час провадження у
справі про порушення митних правил.
Перекладач зобов’язаний точно і у повному обсязі
здійснювати доручений йому переклад, у необхідних випадках
брати участь у проведенні процесуальних дій у справі про
порушення митних правил.
Як перекладач може виступати посадова особа митного
органу.
Стаття 496. Свідок у справі про порушення митних правил
Свідком може бути будь-яка особа, якщо є підстави вважати,
що їй відомі обставини, що підлягають встановленню у справі про
порушення митних правил.
За викликом органу, у провадженні якого перебуває справа
про порушення митних правил, свідок зобов’язаний з’явитися у
призначений час до цього органу і дати детальні та правдиві
пояснення, повідомити все відоме йому у справі та відповісти на
поставлені запитання.
Стаття 497. Поняті у справі про порушення митних правил
Понятими є особи, які залучаються до участі у проведенні
процесуальних дій у справі про порушення митних правил.
Як поняті запрошуються особи, не заінтересовані у справі.
Понятим не може бути родич особи, яка притягується до
відповідальності за порушення митних правил, її представника, а
також працівники митних органів.
Поняті, присутні при проведенні процесуальних дій,
засвідчують своїми підписами відповідність записів у протоколі
виконаним діям.
Стаття 498. Обставини, що виключають можливість здійснення
посадовою особою митного органу провадження у справі про
порушення митних правил
Посадова особа митного органу не може здійснювати
провадження у справі, якщо вона є родичем особи, яка
притягується до відповідальності за порушення митних правил, її
представника, інших осіб, які беруть участь у провадженні у
справі, а також коли існують інші обставини, які дають підстави
вважати, що ця посадова особа може бути особисто заінтересована
у вирішенні справи.
Питання про передачу такої справи іншій посадовій особі
органу вирішується керівником підрозділу по боротьбі з
контрабандою і порушеннями митних правил цього органу або його
заступником.
Якщо керівник підрозділу по боротьбі з контрабандою та
порушеннями митних правил митного органу, в якому здійснюється
провадження у справі про порушення митних правил, є родичем
особи, яка притягується до відповідальності, її представника,
інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі, а також
коли існують інші обставини, які дають підстави вважати, що
керівник зазначеного підрозділу може бути особисто
заінтересованим у розгляді справи, справа підлягає передачі до
іншого митного органу.
ГЛАВА 72. Адміністративне затримання
Стаття 499. Мета і порядок застосування адміністративного
затримання
З метою припинення порушення митних правил, встановлення
особи, яка вчинила порушення митних правил, а також для
складення протоколу про порушення митних правил, якщо його
неможливо скласти на місці вчинення правопорушення,
допускається адміністративне затримання громадянина, який
вчинив таке порушення, на строк до трьох годин.
Адміністративне затримання громадянина, який вчинив
порушення митних правил, здійснюється посадовою особою митного
органу за рішенням керівника цього органу або його заступника,
керівника підрозділу по боротьбі з контрабандою і порушеннями
митних правил, а в разі їх відсутності (в нічний час, у вихідні
та святкові дні тощо) – старшого чергової зміни.
Військовослужбовці та працівники правоохоронних органів
повинні надавати допомогу посадовим особам митного органу, які
здійснюють адміністративне затримання, в разі вчинення опору
або спроби втечі громадянина, який підлягає затриманню, з місця
події.
Строк адміністративного затримання обчислюється з моменту
доставлення громадянина до службового приміщення митного органу
або до іншого приміщення, де проведення необхідних дій з метою,
визначеною в частині першій цієї статті, є можливим, а якщо
громадянин перебуває в стані сп’яніння – з часу його
витвереження.
Щодо громадянина, який знаходиться у службовому приміщенні
митного органу або в іншому приміщенні у зв’язку з проведенням
митного контролю або митного оформлення, строк
адміністративного затримання обчислюється з моменту закінчення
митного контролю або оформлення.
Про адміністративне затримання складається протокол, форма
якого затверджується спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі митної справи. В протоколі
робиться відмітка про застосування фізичної сили або
спеціальних засобів, якщо таке мало місце. Копія протоколу
вручається громадянинові, якого було затримано. Про затримання
неповнолітнього обов’язково повідомляються його батьки або
особи, які їх замінюють.
ГЛАВА 73. Процесуальні дії у справі про порушення митних
правил та порядок їх проведення
Стаття 500. Мета проведення процесуальних дій
У справі про порушення митних правил процесуальні дії
проводяться з метою отримання доказів, необхідних для
правильного вирішення цієї справи.
До процесуальних дій належать:
1) складання протоколу про порушення митних правил;
2) опитування осіб, які притягаються до відповідальності
за порушення митних правил, свідків, інших осіб;
3) витребування документів, необхідних для провадження у
справі про порушення митних правил;
4) вилучення товарів, транспортних засобів і документів;
5) митне обстеження;
6) пред’явлення товарів, транспортних засобів і документів
для впізнання;
7) експертиза;
8) взяття проб та зразків для проведення дослідження
(аналізу, експертизи).
При проведенні процесуальних дій, зазначених у пунктах 2,
4 - 6, 8 частини другої цієї статті, складаються протоколи,
форми яких встановлюються спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі митної справи.
Стаття 501. Опитування осіб, які притягуються до
відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших
осіб
Посадова особа митного органу, у провадженні якої
перебуває справа про порушення митних правил, може опитувати
особу, яка притягується до відповідальності за це
правопорушення, а також свідків, інших осіб.
Особи, які викликаються для опитування, повинні з’явитися
на виклик митного органу і правдиво повідомити все, що їм
відомо про обставини, які стосуються справи про порушення
митних правил.
Особи, які підлягають опитуванню у справі, викликаються
повісткою, яка вручається їм під розписку, або телефонограмою,
телеграмою чи за допомогою інших засобів зв’язку.
У повістці зазначається прізвище, ім’я, по батькові особи,
яка викликається для опитування, посада, прізвище, ім’я, по
батькові, посадової особи, у провадженні якої перебуває справа
про порушення митних правил, місце та час явки, а також
попередження про відповідальність, передбачену цим Кодексом, у
разі невиконання без поважних причин вимог посадової особи
митного органу щодо прибуття до митного органу.
Про проведення опитування складається протокол за формою,
що встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної справи.
Стаття 502. Витребування документів, необхідних для
провадження у справі про порушення митних правил
Посадова особа митного органу, у провадженні якої
знаходиться справа про порушення митних правил, може
витребувати документи, необхідні для розгляду справи, у тому
числі матеріали фото- і кінозйомки, звуко- і відеозапису,
інформаційних баз та банків даних, а також інші носії
інформації.
Особа, якій адресовано вимогу про подання документів,
зобов’язана не пізніш як у п’ятиденний строк надіслати їх
посадовій особі митного органу, яка вимагає подати документи.
Стаття 503. Вилучення товарів, транспортних засобів і
документів
Товари, транспортні засоби комерційного призначення, що є
безпосередніми предметами порушення митних правил, товари із
спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що
використовувалися для приховування безпосередніх предметів
порушення митних правил від митного контролю, транспортні
засоби, що використовувалися для переміщення безпосередніх
предметів порушення митних правил через митний кордон України,
а також документи та інформація, необхідні для розгляду справи
про порушення митних правил, вилучаються. Вилучення
транспортних засобів, що використовувалися для переміщення
безпосередніх предметів порушення митних правил через митний
кордон України, здійснюється з урахуванням положень частини
другої статті 446 цього Кодексу. Документи та інформація, які
перебувають в електронному вигляді, вилучаються разом з
відповідними носіями.
У разі вчинення порушення митних правил особою, яка не має
в Україні постійного місця проживання або адреси, допускається
вилучення товарів, транспортних засобів у розмірах, необхідних
для забезпечення стягнення штрафу або вартості товарів,
транспортних засобів, зазначеної у частині другій статті 532
цього Кодексу.
Вилучені товари, транспортні засоби та документи повинні
бути перелічені у протоколі, що складається в передбачених цим
Кодексом випадках, або в доданому до нього описі з точним
зазначенням кількості, міри, ваги та особливих ознак цих
товарів, транспортних засобів та документів, а також вартості
товарів, транспортних засобів.
Стаття 504. Проведення митних обстежень
Посадові особи митних органів, які мають достатні підстави
вважати, що на території або в приміщеннях підприємств, або у
транспортних засобах, що їм належать, знаходяться товари, що є
безпосередніми предметами порушення митних правил, або товари
із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що
використовувалися для приховування безпосередніх предметів
порушення митних правил від митного контролю, транспортні
засоби, що використовувалися для переміщення безпосередніх
предметів порушення митних правил через митний кордон України,
а також документи та інформація, у тому числі ті, що
перебувають в електронному вигляді,, необхідні для розгляду
справи про порушення митних правил, можуть проводити митне
обстеження таких територій, приміщень або транспортних засобів.
Митне обстеження проводиться з метою виявлення товарів,
документів, інформації, зазначених у частині першій цієї
статті, та їх вилучення відповідно до статті 503 цього Кодексу.
Митне обстеження проводиться у присутності посадових осіб
підприємств, зазначених у частині першій цієї статті.
Посадові особи митних органів мають право запросити до
участі у митному обстеженні спеціалістів.
Про проведення митного обстеження складається протокол за
формою, що встановлюється спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі митної справи.
Стаття 505. Пред’явлення товарів, транспортних засобів,
документів для впізнання
За рішенням посадової особи митного органу, в провадженні
якої знаходиться справа про порушення митних правил, особі, яка
вчинила це порушення, а також свідку можуть бути пред’явлені
товари, транспортні засоби та документи для впізнання.
Особу, яка бере участь у впізнанні, спочатку опитують про
обставини, за яких вона бачила товари, транспортні засоби та
документи, зазначені у частині першій цієї статті, ознаки, за
якими вона може провести впізнання.
Товари, транспортні засоби та документи пред’являються в
групі однорідних товарів, транспортних засобів та документів.
Пред’явлення для впізнання проводиться в присутності
понятих.
Про пред’явлення товарів, транспортних засобів та
документів для впізнання складається протокол за формою, що
встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної справи.
Стаття 506. Експертиза та висновок експерта
Експертиза призначається, якщо для з’ясування питань, що
виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба
у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки,
мистецтва, релігії тощо.
Експертиза проводиться експертами спеціалізованого митного
органу з питань експертного забезпечення, його відокремлених
підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які
призначаються посадовою особою митного органу, в провадженні
якої знаходиться справа про порушення митних правил.
Поставлені перед експертом питання та його висновок не
повинні виходити за межі спеціальних знань експерта. Експерт
надає висновок у письмовій формі від свого імені. У висновку
викладаються суть проведеного ним дослідження та обгрунтування
відповіді на поставлені запитання.
Якщо експерт під час проведення експертизи встановить
обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не
було поставлено запитань, він має право викласти ці обставини у
своєму висновку.
Висновок експерта не є обов’язковим для посадової особи
митного органу, в провадженні якої знаходиться справа про
порушення митних правил. У разі незгоди цієї особи з висновком
експерта у постанові, яка виноситься у справі, повинно
міститися обгрунтування незгоди.
У разі неналежної якості або повноти висновку експерта
може бути призначена повторна експертиза, проведення якої
доручається іншому експерту (експертам).
Стаття 507. Порядок призначення експертизи
Визнавши за необхідне проведення експертизи, посадова
особа митного органу, в провадженні якої знаходиться справа про
порушення митних правил, виносить постанову, в якій
визначаються підстави для призначення експертизи, прізвище
експерта або найменування спеціалізованого митного органу з
питань експертного забезпечення, його відокремленого підрозділу
чи іншої відповідної установи, в якій має проводитися
експертиза. У цій же постанові ставляться конкретні питання,
які мають бути вирішені під час проведення експертизи, а також
визначаються матеріали, що передаються у розпорядження
експерта.
До призначення експерта з’ясовуються необхідні відомості
про його професіоналізм та компетентність.
Рішення про призначення експертизи є обов’язковим для
експерта, а також для посадових осіб підприємства, де працює
експерт.
Стаття 508. Одержання проб та зразків для проведення
експертизи
Посадова особа митного органу, в провадженні якої
знаходиться справа про порушення митних правил, має право
відбирати в осіб, які притягуються до відповідальності за
порушення митних правил, зразки підпису, почерку, а також брати
проби та зразки товарів, необхідні для проведення експертизи.
У разі потреби взяття проб та зразків може проводитися
також в осіб, не зазначених у частині першій цієї статті,
свідчення та участь яких у вивченні та оцінці обставин
порушення митних правил можуть мати істотне значення для
провадження і розгляду справи.
Посадова особа митного органу, в провадженні або на
розгляді якої знаходиться справа про порушення митних правил,
виносить постанову про взяття проб та зразків.
До взяття проб та зразків у разі потреби може залучатися
експерт.
Про взяття проб та зразків складається протокол.
Стаття 509. Доручення на проведення окремих процесуальних
дій
Посадова особа митного органу, в провадженні якої
перебуває справа про порушення митних правил, має право
доручити проведення конкретних процесуальних дій посадовій
особі іншого митного органу.
Доручення повинно бути виконано не більш як у п’ятиденний
строк з дня його одержання.
Стаття 510. Витрати у справі про порушення митних правил
Витрати у справі про порушення митних правил складаються з
видатків на інвентаризацію, зберігання, перевезення
(пересилання) товарів, зазначених у пункті 3 статті 442 цього
Кодексу, а також з інших понесених митними органами витрат на
провадження або розгляд справи.
До таких витрат належать також кошти, що виплачуються
експерту за виконання його обов’язків та за роботу, виконану за
дорученням митного органу, виплати добових, а також компенсації
на проїзд до митного органу і назад та наймання приміщення.
За робітниками та службовцями, які викликаються до митного
органу як свідки, експерти, перекладачі, зберігається середній
місячний заробіток за місцем основної роботи. Особи, які не є
робітниками та службовцями, отримують у зв’язку з таким
викликом грошову компенсацію, яку виплачує митний орган.
Стаття 511. Відшкодування витрат у справі про порушення
митних правил
Витрати у справі про порушення митних правил
відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про
накладення стягнення. Витрати на оплату послуг перекладача
відшкодовуються з Державного бюджету України.
Посадова особа митного органу, в провадженні якої
знаходиться справа про порушення митних правил, а також
посадова особа, яка здійснює розгляд цієї справи, зобов’язані
зібрати та додати до справи документи про понесені на
провадження справи витрати.
Порядок відшкодування витрат у справі про порушення митних
правил, обчислення сум, що підлягають відшкодуванню, а також
порядок розпорядження отриманими коштами встановлюються
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у
галузі митної справи.
Стаття 512. Компроміс у справі про порушення митних правил
За відсутності в діях особи, яка вчинила порушення митних
правил, ознак злочину провадження у справі про це
правопорушення може бути припинено шляхом компромісу. Компроміс
полягає в укладенні мирової угоди між зазначеною особою та
митним органом, у провадженні якого знаходиться справа.
За умовами мирової угоди сторони зобов’язуються:
особа, яка вчинила порушення митних правил – у визначений
термін унести до Державного бюджету кошти у сумі, що дорівнює
сумі штрафу, передбаченого санкцією відповідної статті цього
Кодексу, та/або задекларувати в режим відмови на користь
держави товари – безпосередні предмети порушення митних правил,
а у відповідних випадках – також товари із спеціально
виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для
приховування безпосередніх предметів порушення митних правил
від митного контролю, транспортні засоби, що використовувалися
для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил
через митний кордон України. Якщо за висновком митного органу
реалізація зазначених товарів неможлива, а також якщо ці товари
не можуть бути випущені у вільний обіг, вони підлягають
декларуванню в режим знищення або руйнування;
митний орган – припинити провадження у справі про
порушення митних правил щодо цієї особи та здійснити митне
оформлення задекларованих нею товарів відповідно до заявленого
режиму.
Товари, зазначені у частині другій цієї статті, можуть
бути предметом мирової угоди тільки за умови, що особа, яка
вчинила порушення митних правил, є власником цих товарів або
уповноважена розпоряджатися ними.
Мирова угода укладається у письмовій формі. Право її
підписання від імені митниць надається керівникам цих митних
органів або їх заступникам, а від імені спеціально
уповноваженого центрального органу виконавчої влади в галузі
митної справи – посадовим особам підрозділу по організації
боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил,
уповноваженим на це відповідно до посадових інструкцій. Порядок
укладення мирової угоди встановлюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у галузі митної справи.
У разі невиконання особою, яка вчинила порушення митних
правил, у визначений мировою угодою термін дій, зазначених у
частині другій цієї статті, угода вважається недійсною і
провадження у справі про порушення митних правил поновлюється.
Мирова угода у справі про порушення митних правил
оскарженню не підлягає.
У разі припинення провадження у справі про порушення
митних правил шляхом компромісу особа, яка вчинила це
правопорушення, вважається такою, що не була притягнута за
нього до адміністративної відповідальності.
Стаття 513. Органи, уповноважені розглядати справи про
порушення митних правил
Справи про порушення митних правил, передбачені статтями
449 – 456, 458, 459, 463 – 465, 468 - 470, частинами першою і
другою статті 472, частинами першою і другою статті 473,
статтями 478, 479 цього Кодексу, розглядаються митними
органами.
Справи про порушення митних правил, передбачені статтями
457, 460 – 462, 466, 467, 471, частиною третьою статті 472,
частиною третьою статті 473, статтями 474 – 477 цього Кодексу,
а також усі справи про порушення митних правил, вчинені
особами, які не досягли 18-річного віку, розглядаються
місцевими судами (суддями).
Стаття 514. Повноваження посадових осіб митних органів
щодо розгляду справ про порушення митних правил
Від імені митниць справи про порушення митних правил
розглядаються керівниками цих митниць або їх заступниками, а
від імені спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади в галузі митної справи – посадовими особами
підрозділу по організації боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил, уповноваженими на це відповідно до
посадових інструкцій.
Стаття 515. Місце розгляду справи про порушення митних
правил
Справа про порушення митних правил розглядається за
місцезнаходженням митного органу, посадові особи якого
здійснювали провадження у цій справі.
Стаття 516. Строк розгляду справи про порушення митних
правил
Справа про порушення митних правил розглядається у
п’ятнадцятиденний строк з дня отримання посадовою особою
митного органу або судом (суддею) матеріалів, необхідних для
вирішення справи.
Стаття 517. Присутність під час розгляду справи особи, яка
притягується до відповідальності за порушення митних правил,
або її представника
Справа про порушення митних правил розглядається в
присутності особи, яка притягується до відповідальності, та/або
її представника.
Митний орган інформує особу, яка притягується до
відповідальності за порушення митних правил, про час та місце
розгляду справи в митному органі, як правило, відповідним
письмовим повідомленням, якщо це не було зроблено під час
вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних
правил.
У разі розгляду справи в суді про час та місце розгляду
справи суд (суддя) повідомляє особу, яка притягується до
відповідальності, а також відповідний митний орган.
Справа про порушення митних правил може бути розглянута
під час відсутності особи, яка притягується до
відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її
сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не
надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Стаття 518. Види постанов у справі про порушення митних
правил
У справі про порушення митних правил митний орган або суд
(суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов:
1) про проведення додаткової перевірки;
2) про накладення адміністративного стягнення;
3) про закриття провадження у справі;
4) про порушення кримінальної справи про контрабанду.
У постанові про проведення додаткової перевірки
зазначаються конкретні суб’єкти, завдання та строки перевірки.
Ці дії не повинні порушувати права особи, шкодити господарській
діяльності юридичної особи.
Стаття 519. Особливості розгляду судом справ про порушення
митних правил
Справа про порушення митних правил розглядається суддею
одноособово.
У справі про порушення митних правил суд (суддя) виносить
одну з постанов, передбачених частиною першою статті 518 цього
Кодексу.
У разі, якщо за результатами перевірки законності та
обгрунтованості постанови суду у справі про порушення митних
правил ця постанова буде скасована, а справа закрита, або
стягнення за порушення митних правил буде змінено, конфісковані
товари, транспортні засоби, сума штрафу або її відповідна
частина повертаються особі, яка притягалася до
відповідальності, або її представникові. Якщо конфісковані
товари, транспортні засоби неможливо повернути в натурі,
повертається їхня вартість за вирахуванням сум належних мит та
податків за ставками, що діяли на день конфіскації. Повернення
грошових коштів, зазначених у цій частині, здійснюється
органами Державного казначейства України з Державного бюджету
України.
ГЛАВА 74. Оскарження та опротестування постанов у справах
про порушення митних правил
Стаття 520. Оскарження постанов у справах про порушення
митних правил
Постанова митниці у справі про порушення митних правил
може бути оскаржена до спеціально уповноваженого центрального
органу виконавчої влади в галузі митної справи або до місцевого
суду за місцезнаходженням цієї митниці.
Якщо постанова митниці одночасно оскаржується до
спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади
в галузі митної справи та до суду і суд приймає скаргу до
розгляду, розгляд аналогічної скарги спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи
припиняється.
Постанова спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади в галузі митної справи у справі про порушення
митних правил, а також його постанова по скарзі на постанову
митниці у такій справі можуть бути оскаржені до місцевого суду
за місцезнаходженням спеціально уповноваженого центрального
органу виконавчої влади в галузі митної справи.
Скарга на постанову у справі про порушення митних правил
подається протягом десяти днів з дати вручення заінтересованій
особі копії постанови або повідомлення про прийняте рішення. У
разі пропуску цього строку з поважних причин він за заявою
заінтересованої особи може бути поновлений відповідно митницею,
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в
галузі митної справи або судом.
Постанова у справі про порушення митних правил може бути
оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником
такої особи або митним органом, який здійснював провадження у
цій справі, в апеляційному та касаційному порядку, а також у
зв’язку з винятковими та нововиявленими обставинами. На цю
постанову також може бути принесено протест прокурора в
порядку, встановленому законом.
Стаття 521. Перевірка законності та обґрунтованості
постанови у справі про порушення митних правил
Законність та обгрунтованість постанови митниці у справі
про порушення митних правил можуть бути перевірені судом або
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в
галузі митної справи у зв’язку з поданням скарги, принесенням
протесту прокурором або в порядку контролю.
За результатами перевірки суд або спеціально уповноважений
центральний орган виконавчої влади в галузі митної справи
приймає одне з таких рішень:
1) про залишення постанови без змін, а скарги або протесту
без задоволення;
2) про скасування постанови і надіслання справи на новий
розгляд;
3) про скасування постанови та закриття справи;
4) про зміну заходу стягнення в межах передбаченої
відповідальності за відповідне порушення митних правил, з тим,
однак, щоб стягнення не було посилено.
Рішення, зазначені у частині другій цієї статті,
приймаються спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної справи шляхом винесення
постанов.
Копія рішення по скарзі або протесту прокурора на
постанову у справі про порушення митних правил протягом трьох
днів надсилається особі, стосовно якої винесено постанову. Про
результати розгляду протесту повідомляється прокуророві.
У разі скасування постанови у справі про порушення митних
правил суми штрафів повертаються особам, які притягалися до
відповідальності, або уповноваженим ними особам з Державного
бюджету України органами Державного казначейства України за
поданням митних органів.
Стаття 522. Підстави для скасування або зміни постанови
про накладення стягнення за порушення митних правил
Підставами для скасування постанови про накладення
стягнення або про припинення провадження у справі про порушення
митних правил є:
1) відсутність у діях особи, яка притягується до
відповідальності, ознак порушення митних правил;
2) необ’єктивність або неповнота провадження у справі або
необ’єктивність її розгляду;
3) невідповідність викладених у постанові висновків
фактичним обставинам справи;
4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне
недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до
відповідальності, або її представника, а також інше обмеження
прав учасників провадження у справі про порушення митних правил
та її розгляду, якщо таке обмеження зашкодило всебічному
розгляду справи та вплинуло або могло вплинути на винесення
обгрунтованої постанови за результатами її розгляду;
5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого
правопорушення;
6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.
Підставами для скасування чи зміни постанови про
накладення стягнення або про припинення провадження у справі
про порушення митних правил можуть бути визнані й інші
визначені законами обставини.
Стаття 523. Строки розгляду скарги або протесту прокурора
на постанову у справі про порушення митних правил
Скарга і протест прокурора на постанову у справі про
порушення митних правил розглядаються правомочними посадовими
особами у строки, встановлені законодавством України.
Стаття 524. Наслідки подання скарги або принесення
протесту
Подання скарги або принесення протесту зупиняє виконання
постанови у справі про порушення митних правил до закінчення
розгляду скарги (протесту).
ГЛАВА 75. Виконання постанов митних органів про накладення
стягнення за порушення митних правил
Стаття 525. Обов’язковість постанов митних органів про
накладення стягнення по справах про порушення митних правил
Постанови митних органів про накладення стягнення по
справі про порушення митних правил є обов’язковими для
виконання.
Стаття 526. Загальні положення щодо порядку виконання
постанови митного органу про накладення стягнення за порушення
митних правил
Постанова митного органу про накладення стягнення за
порушення митних правил підлягає виконанню після закінчення
строку оскарження, встановленого статтею 520 цього Кодексу.
Митний орган, який виніс постанову про накладення
стягнення за порушення митних правил, виконує її самостійно або
через державного виконавця.
У разі винесення митним органом кількох постанов про
накладення стягнень за порушення митних правил щодо однієї
особи кожна постанова виконується окремо.
Стаття 527. Давність виконання постанови митного органу
про накладення стягнення за порушення митних правил
Не підлягає виконанню постанова митного органу про
накладення стягнення за порушення митних правил, якщо її не
було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня
винесення.
Стаття 528. Контроль за виконанням постанови митного
органу про накладення стягнення за порушення митних правил
Контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови
митного органу про накладення стягнення за порушення митних
правил здійснюється митним органом, який виніс постанову.
Стаття 529. Порядок виконання постанови митного органу про
винесення попередження
Постанова митного органу про накладення стягнення за
порушення митних правил у вигляді попередження виконується
митним органом, який виніс постанову, шляхом оголошення
постанови порушнику з врученням копії такої постанови.
Якщо постанова митного органу про накладення стягнення у
вигляді попередження виноситься за відсутності порушника, копія
постанови видається або висилається йому протягом трьох днів з
дня винесення постанови.
Стаття 530. Порядок виконання постанови митного органу про
накладення штрафу
Штраф повинен бути сплачений особою, яка вчинила порушення
митних правил, не пізніше п’ятнадцяти днів з дня вручення або
надіслання їй копії постанови митного органу про накладення
штрафу, а в разі оскарження постанови або принесення на неї
протесту прокурором – не пізніше п’ятнадцяти днів з дня
залишення скарги без задоволення або відхилення протесту.
Сума штрафу вноситься особою, яка вчинила порушення митних
правил, до Державного бюджету України у порядку, встановленому
законодавством України.
Стаття 531. Примусове виконання постанови митного органу
України або суду щодо накладання штрафу
У разі коли штраф не буде сплачено у строки, встановлені
статтею 532 цього Кодексу, постанова митного органу та суду
(судді) надсилається для примусового виконання районному,
міському (міста обласного значення), районному у місті відділу
державної виконавчої служби.
Постанова митного органу або суду (судді), по якій
стягнення штрафу проведено повністю, з відміткою про виконання
повертається до митного органу або до суду, що виніс постанову.
Штраф вноситься до державного бюджету.
Особа, яка вчинила порушення митних правил, повинна,
незважаючи на стягнення штрафу, сплатити податки і збори,
встановлені законами України.
Стаття 532. Виконання постанови суду (судді) про
конфіскацію
Постанова суду (судді) про накладення адміністративного
стягнення за порушення митних правил у частині конфіскації
виконується державним виконавцем, якщо інше не передбачено
законом.
У разі неможливості конфіскації товарів, транспортних
засобів, зазначених у пункті 3 статті 442 цього Кодексу, за
рішенням суду з осіб, що вчинили порушення митних правил, може
стягуватися вартість цих товарів, транспортних засобів у
встановленому законодавством порядку.
Витрати митного органу, пов’язані із зберіганням товарів,
щодо яких прийнято постанову про конфіскацію, до моменту
винесення такої постанови повинні бути відшкодовані особою, яка
вчинила порушення митних правил. Порядок відшкодування
зазначених витрат встановлюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у галузі митної справи.
Стаття 533. Виконання постанови митного органу про
накладення стягнення за порушення митних правил на осіб, які
проживають або перебувають за межами України
Постанова митного органу про накладення стягнення за
порушення митних правил на осіб, які проживають або перебувають
за межами України, виконується за рахунок майна цих осіб, що
знаходиться на території України.
У разі відсутності в Україні майна, що належить зазначеним
у частині першій цієї статті особам, порядок виконання
постанови митного органу про накладення на них стягнень
визначається законодавством України та міжнародними договорами
з державами, на території яких проживають або перебувають
особи, притягнуті до відповідальності за порушення митних
правил.
РОЗДІЛ ХХІ. СЛУЖБА В МИТНИХ ОРГАНАХ ТА ОРГАНІЗАЦІЯХ
ГЛАВА 77. Проходження служби в митних органах та
організаціях
Стаття 534. Посадові особи та інші працівники митної
служби України
Посадовими особами митної служби України є працівники
митних органів та організацій, на яких цим Кодексом та іншими
законами України покладено здійснення функцій держави у галузі
митної справи, організаційно-розпорядчих та консультативно-
дорадчих функцій і яким присвоєно спеціальні звання.
Посадові особи митної служби України є державними
службовцями, правове становище яких визначається цим Кодексом,
а в частині не врегульованій ним, законодавством про державну
службу та іншими актами законодавства України.
Правове становище працівників митних органів та
організацій, які не є посадовими особами, регулюється іншими
актами законодавства України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.
Стаття 535. Особливості прийняття на службу до митних
органів, організацій
На службу до митних органів та організацій приймаються
громадяни України, які досягли 18-річного віку і здатні за
своїми діловими і моральними якостями, освітнім рівнем і станом
здоров’я виконувати завдання, покладені на митну службу
України. З прийняттям на службу може бути встановлено
випробування строком від двох до шести місяців.
Прийняття на службу до митних органів, організацій
здійснюється, як правило, на конкурсній основі. Порядок
проведення конкурсу визначається Кабінетом Міністрів України.
Науково-педагогічні працівники спеціалізованого вищого
навчального закладу митної служби України приймаються на роботу
в порядку, визначеному законодавством України.
Прийняття на службу посадових осіб митних органів
здійснюється за контрактом. Перелік осіб, з якими укладається
контракт, та порядок його укладення визначаються Кабінетом
Міністрів України.
Керівники митних органів, організацій мають право
самостійно добирати та приймати осіб на посади своїх
помічників, прес-служб, радників і секретарів (патронатна
служба) згідно з штатним розписом.
На службу до митних органів, організацій не можуть бути
прийняті особи, визнані в установленому порядку недієздатними
або обмеженими у дієздатності, особи, які мають судимість за
вчинення умисного злочину, а також особи, які протягом року,
що передував їх зверненню до митного органу, організації з
приводу працевлаштування, притягувалися до адміністративної
відповідальності за вчинення корупційних діянь та інших
правопорушень, пов’язаних з корупцією.
Посадові особи митної служби України, визнані за вироком
суду, що набрав законної сили, винними у вчиненні злочину,
звільняються із служби в митних органах, організаціях.
Стаття 536. Присяга посадових осіб митної служби України
Особи, вперше прийняті на службу до митних органів,
організацій, приймають Присягу державного службовця за
процедурою, встановленою Законом України “Про державну службу”,
якщо раніше вони не приймали присяги при вступі на інші види
державної служби.
Стаття 537. Обмеження, пов’язані зі службою в митних
органах, організаціях
Посадові особи митних органів мають обмеження, пов’язані з
проходженням державної служби, які визначаються законами
України.
Стаття 538. Неприпустимість участі посадових осіб митної
служби України у політичних партіях
Посадові особи митної служби України не можуть бути
членами політичних партій.
Посадові особи митної служби України не мають права
організовувати страйки і брати участь у них, вчиняти інші дії,
що перешкоджають нормальному функціонуванню митних органів,
спеціалізованих митних установ та організацій.
Стаття 539. Спеціальні звання посадових осіб митної служби
України
Посадовим особам митної служби України присвоюються такі
спеціальні звання відповідно до займаних посад:
дійсний державний радник митної служби;
державний радник митної служби 1 рангу;
державний радник митної служби 2 рангу;
державний радник митної служби 3 рангу;
радник митної служби 1 рангу;
радник митної служби 2 рангу;
радник митної служби 3 рангу;
інспектор митної служби 1 рангу;
інспектор митної служби 2 рангу;
інспектор митної служби 3 рангу;
інспектор митної служби 4 рангу;
інспектор митної служби;
молодший інспектор митної служби.
Спеціальне звання дійсного державного радника митної
служби присвоюється Президентом України за поданням Кабінету
Міністрів України.
Спеціальні звання державного радника митної служби 1, 2, З
рангів присвоюються Президентом України за поданням керівника
спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади
в галузі митної справи.
Спеціальні звання радника митної служби 1, 2, 3 рангів,
інспекторів митної служби 1, 2, 3, 4 рангів, інспекторів митної
служби та молодших інспекторів митної служби присвоюються
керівником спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади в галузі митної справи.
Особам, які навчаються у спеціалізованому вищому
навчальному закладі митної служби України, присвоюються звання
“курсант”, “старший курсант”. Ці звання присвоюються керівником
зазначеного навчального закладу і не належать до числа
спеціальних.
Перелік посад у митних органах, організаціях, перебування
на яких передбачає присвоєння спеціальних звань митної служби,
порядок присвоєння цих звань та їх співвідношення з рангами
державних службовців визначаються Положенням про спеціальні
звання посадових осіб митної служби України, яке затверджується
Кабінетом Міністрів України.
Стаття 540. Робочий час посадових осіб митної служби
України
Тривалість робочого часу посадових осіб митної служби
України встановлюється відповідно до законодавства України про
працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Для виконання невідкладних заходів з митного контролю,
митного оформлення, боротьби з контрабандою і порушеннями
митних правил та інших службових завдань посадові особи митних
органів України за розпорядженням керівника митного органу або
його заступника можуть залучатися до роботи в надурочний, а
також у нічний час, у святкові і неробочі дні. Оплата праці
посадових осіб митних органів України у надурочний, нічний час,
а також у святкові і неробочі дні провадиться відповідно до
чинного законодавства.
Стаття 541. Атестація посадових осіб митної служби України
Посадові особи митної служби України проходять атестацію,
порядок проведення якої визначаються Кабінетом Міністрів
України.
Стаття 542. Особливості правового регулювання службової
дисципліни в митній службі України
За невиконання або неналежне виконання своїх обов’язків
працівники митних органів, організацій України притягуються до
дисциплінарної, адміністративної, кримінальної та матеріальної
відповідальності згідно з чинним законодавством.
В митній службі України діє Дисциплінарний статут, який
затверджується законом.
ГЛАВА 78. Підготовка, перепідготовка, підвищення
кваліфікації працівників митної служби України та науково-
дослідна діяльність в галузі митної справи
Стаття 543. Професійна підготовка та післядипломна освіта
працівників митної служби України
Система професійної підготовки та післядипломної освіти
працівників митної служби України включає:
1) підготовку фахівців з вищою освітою;
2) перепідготовку працівників митної служби;
3) підготовку наукових та науково-педагогічних кадрів;
4) підвищення кваліфікації працівників митної служби;
5) організацію самостійного навчання працівників митної
служби без відриву від роботи.
Професійна підготовка та післядипломна освіта працівників
митної служби України здійснюється у спеціалізованих
навчальних закладах митної служби України, а також за окремими
напрямами у вищих навчальних закладах іншого галузевого
підпорядкування за державним замовленням.
Спеціалізовані навчальні заклади митної служби України
можуть надавати освітні послуги за кошти фізичних та юридичних
осіб згідно із законодавством України.
Стаття 544. Працівники спеціалізованих навчальних
закладів, науково-дослідних установ митної служби України
Працівники спеціалізованих навчальних закладів, науково-
дослідних установ митної служби України приймаються на роботу
на умовах та в порядку, що встановлюються цим Кодексом та
іншими законами України.
Працівники спеціалізованих навчальних закладів, науково-
дослідних установ митної служби України, які не є посадовими
особами, підлягають атестації у порядку, встановленому
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в
галузі освіти та науки.
У разі потреби до викладання окремих спеціальних дисциплін
у навчальних закладах митної служби України можуть залучатися
фахівці митних органів та організацій. За наявності у
спеціалізованих навчальних закладах митної служби України
відповідних вакансій фахівці митних органів та організацій
можуть переводитися до цих закладів для викладання таких
дисциплін в установленому законом порядку на строк не менше,
ніж один повний навчальний рік. На час роботи таких фахівців у
навчальних закладах митної служби України їхні посади в митних
органах та організаціях можуть тимчасово заміщуватися іншими
працівниками на умовах строкового трудового договору. Протягом
трьох років з моменту переведення до навчальних закладів митної
служби України зазначені фахівці мають право повернутися на
попереднє місце роботи в митних органах та організаціях.
Стаття 545. Правовий статус курсантів (студентів),
слухачів, аспірантів спеціалізованих навчальних закладів митної
служби України та інших вищих закладів освіти, в яких
здійснюється підготовка фахівців для митної служби України
Курсантами (студентами), слухачами спеціалізованих
навчальних закладів митної служби України та інших вищих
закладів освіти, в яких здійснюється підготовка фахівців для
митної служби України, можуть бути громадяни України,
зараховані на навчання відповідно до вимог законодавства, та
громадяни інших країн, зараховані на навчання на підставі між
народних договорів України, укладених в установленому законом
порядку.
Курсантам вищого спеціалізованого навчального закладу
митної служби України, які проходять підготовку для подальшої
роботи в митній службі України, може надаватися додаткове
соціально-матеріальне забезпечення за рахунок коштів спеціально
уповноваженого центрального органу виконавчої влади в галузі
митної справи. Курсантам (студентам) денної форми навчання
відповідно до закону надається відстрочка у призові до Збройних
Сил України на весь період навчання.
Випускники спеціалізованих навчальних закладів митної
служби України та інших вищих навчальних закладів, в яких
здійснюється підготовка фахівців для митної служби України,
працевлаштовуються у порядку, встановленому законодавством
України.
Стаття 546. Фінансування підготовки, перепідготовки та
підвищення кваліфікації працівників митної служби України
Фінансування підготовки, перепідготовки та підвищення
кваліфікації працівників митної служби України здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету України.
ГЛАВА 79. Правовий захист працівників митної служби
України
Стаття 547. Обов’язковість законних розпоряджень та вимог
посадових осіб митної служби України.
Законні розпорядження та вимоги посадових осіб митної
служби України є обов’язковими для виконання фізичними та
юридичними особами.
Стаття 548. Гарантування захисту життя, здоров’я і майна
посадових осіб митної служби України
Посадові особи митної служби України перебувають під
захистом закону. Захист життя, здоров’я, честі, гідності, майна
цих посадових осіб та членів їхніх сімей від злочинних
посягань, інших протиправних дій здійснюється відповідно до
Закону України “Про державний захист працівників суду і
правоохоронних органів” та забезпечується мірами
відповідальності, передбаченими Кримінальним кодексом України
та Кодексом України про адміністративні правопорушення.
ГЛАВА 80. Застосування фізичної сили, спеціальних засобів
та зброї посадовими особами митної служби України
Стаття 549. Право посадових осіб митної служби України
застосовувати фізичну силу, спеціальні засоби та вогнепальну
зброю
У випадках, передбачених цим Кодексом, посадові особи
митної служби України під час виконання службових обов’язків
можуть застосовувати фізичну силу, спеціальні засоби та
вогнепальну зброю.
Для забезпечення правильного та ефективного застосування
фізичної сили, спеціальних засобів, вогнепальної зброї з
посадовими особами митної служби України проводяться заняття із
спеціальної підготовки та періодичні перевірки придатності до
зазначених дій. Порядок проведення таких занять та перевірок
затвердь-жується наказом спеціально уповноваженого центрального
органу виконавчої влади в галузі митної справи.
За неправомірне застосування фізичної сили, спеціальних
засобів, вогнепальної зброї посадові особи митної служби
України несуть відповідальність, передбачену законодавством.
Стаття 550. Застосування фізичної сили
Посадові особи митної служби України під час виконання
службових обов’язків мають право застосовувати фізичну силу
для:
1) припинення порушень митних правил, затримання осіб, які
їх вчинили, подолання опору законним розпорядженням або вимогам
посадових осіб митної служби України;
2) забезпечення доступу до приміщень або на території, де
знаходяться товари, що перебувають під митним контролем;
3) припинення інших дій, що перешкоджають виконанню
обов’язків, покладених на посадових осіб митної служби України,
якщо ненасильницькі засоби впливу не забезпечують виконання цих
обов’язків.
Стаття 551. Застосування спеціальних засобів
Посадові особи митної служби України під час виконання
службових обов’язків мають право застосовувати наручники,
гумові кийки, сльозоточиві речовини, обладнання для відкриття
приміщень, засоби для примусової зупинки транспортних засобів
та інші спеціальні засоби для:
1) відбиття нападу безпосередньо на них або на інших осіб;
2) відбиття нападу на будинки, будівлі, споруди та
транспортні засоби, що належать митним органам, організаціям,
спеціалізованим навчальним закладам митної служби України або
використовуються ними, на підприємства, установи та організації
в приміщеннях та/або на території яких здійснюється митний
контроль, на товари, що перебувають під митним контролем, а
також для звільнення зазначених об’єктів у разі їх захоплення;
3) затримання правопорушників, їх доставки до службового
приміщення митного органу, організації, якщо ці особи чинять
опір та іншу протидію або можуть завдати шкоди оточуючим чи
собі;
4) припинення фізичного опору, що чиниться посадовій особі
митної служби України;
5) проникнення до приміщень або на території, де можуть
знаходитися предмети контрабанди або безпосередні предмети
порушення митних правил;
6) зупинення транспортного засобу, водій якого не виконав
вимогу посадової особи митної служби України про зупинення.
Забороняється застосовувати спеціальні засоби до жінок з
явними ознаками вагітності, осіб з явними ознаками інвалідності
та малолітніх, крім випадків вчинення ними збройного опору,
вчинення групового нападу, який загрожує життю та здоров’ю
людей, збереженню товарів, що перебувають під митним контролем.
За наявності обставин, що не дають можливості уникнути
застосування спеціальних засобів, вжиті заходи не повинні
перевищувати меж, необхідних для забезпечення виконання
завдань, покладених на митну службу України, і повинні зводити
до мінімуму можливість заподіяння шкоди здоров’ю
правопорушників.
Перелік спеціальних засобів, що використовуються
посадовими особами митної служби України, та порядок їх
застосування визначаються Кабінетом Міністрів України.
Стаття 552. Зберігання, носіння та застосування
вогнепальної зброї
Окремим категоріям посадових осіб митної служби України,
перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України,
надається право під час виконання службових обов’язків
зберігати, носити та застосовувати вогнепальну зброю.
Посадові особи митної служби України під час виконання
службових обов’язків мають право застосовувати вогнепальну
зброю для:
1) відбиття групового чи збройного нападу безпосередньо на
них або інших осіб, якщо їх життю та здоров’ю загрожує
небезпека і запобігти їй іншими засобами немає можливості;
2) відбиття групового чи збройного нападу на будівлі,
склади, інші приміщення митних органів та організацій,
навчальних закладів митної служби України;
3) відбиття групового чи збройного нападу на будинки,
будівлі, споруди та транспортні засоби, що належать митним
органам, організаціям, навчальним закладам митної служби
України або використовуються ними, на підприємства установи,
організації, в приміщеннях та/або на території яких
здійснюється митний контроль, на товари, що перебувають під
митним контролем, а також для звільнення зазначених об’єктів у
разі їх захоплення;
4) зупинення транспортного засобу шляхом пошкодження, якщо
його водій у зоні митного контролю своїми діями створює загрозу
життю та здоров’ю людей;
5) подання сигналу тривоги, виклику допомоги, знешкодження
тварини, що загрожує життю та здоров’ю людини.
Забороняється застосовувати вогнепальну зброю до жінок з
явними ознаками вагітності, осіб з явними ознаками інвалідності
та малолітніх, крім випадків вчинення ними збройного опору,
вчинення групового нападу, який загрожує життю та здоров’ю
людей, збереженню товарів, що перебувають під митним контролем.
Забороняється також застосовувати вогнепальну зброю проти
громадян з малолітніми дітьми та у разі значного скупчення
людей, якщо від цього можуть постраждати сторонні особи.
За наявності обставин, що не дають можливості уникнути
застосування вогнепальної зброї, вжиті заходи не повинні
перевищувати меж, необхідних для забезпечення виконання
завдань, покладених на митну службу України, і повинні зводити
до мінімуму можливість заподіяння шкоди здоров’ю
правопорушників.
Забороняється зберігання, носіння та застосування
посадовими особами митної служби України вогнепальної зброї та
набоїв до неї не під час виконання службових обов’язків.
ГЛАВА 81. Соціальний захист працівників митних органів та
організацій
Стаття 553. Гарантія оплати праці посадових осіб митної
служби України
Держава забезпечує достатній рівень оплати праці посадових
осіб митної служби України з метою створення матеріальних умов
для не залежного і сумлінного виконання ними службових
обов’язків.
Умови оплати праці посадових осіб митної служби України
визначаються Кабінетом Міністрів України.
Мінімальний гарантований державою посадовий оклад
посадової особи митної служби України становить не менш як 200
відсотків прожиткового мінімуму.
Стаття 554. Житлове забезпечення посадових осіб митної
служби України
Посадові особи митної служби України, які потребують
поліпшення житлових умов, забезпечуються житлом у встановленому
законодавством порядку із державного фонду.
Посадовим особам митної служби України надається службове
житло в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Посадовим особам митної служби України, які переводяться на
роботу в іншу місцевість, а також випускникам спеціалізованих
вищих навчальних закладів, які одержали направлення на роботу
до митних органів, організацій, спеціалізованих навчальних
закладів митної служби України, розташованих в іншій
місцевості, службове житло надається невідкладно.
У разі неможливості забезпечення посадової особи митної
служби України житлом з державного фонду або надання їй
службового житла митний орган, організація, навчальний заклад
митної служби України орендує житло для забезпечення ним
посадової особи або, за бажанням цієї особи, виплачує їй
грошову компенсацію за найом (піднайом) жилого приміщення.
Порядок виплати посадовим особам митної служби України грошової
компенсації за найом (піднайом) жилих приміщень визначається
Кабінетом Міністрів України.
У разі загибелі посадової особи митної служби України у
зв’язку з виконанням нею службових обов’язків за сім’єю
загиблого зберігається право на одержання житлової площі на тих
самих умовах і підставах, які мали місце на момент загибелі
цієї посадової особи
Стаття 555. Медичне забезпечення та охорона здоров’я
посадових осіб митної служби України та членів їх сімей
Посадові особи митної служби України та члени їх сімей,
які проживають разом з ними, користуються правом на безоплатне
медичне обслуговування у державних закладах охорони здоров’я.
Таке право зберігається за посадовими особами митної служби
України після звільнення з митних органів, організацій у
зв’язку з виходом на пенсію або у відставку.
Посадові особи митної служби України щорічно проходять
профілактичний медичний огляд.
Для надання лікувально-профілактичної допомоги працівникам
митних органів та організацій створюються заклади охорони
здоров’я митної служби України. Створення, реорганізація та
ліквідація закладів охорони здоров’я митної служби України
здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної справи.
Стаття 556. Пенсійне забезпечення працівників митних
органів, спеціалізованих митних установ та організацій
Пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України
здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом
України “Про державну службу”.
До стажу, який враховується при призначенні пенсії
посадовим особами митної служби України, включаються:
- час служби у митних органах, організаціях, навчальних
закладах митної служби України, а також колишнього СРСР та
країн СНД на посадах, перебування на яких передбачає присвоєння
спеціальних (персональних) звань митної служби;
- час проходження інших видів державної служби, у тому
числі служби у Збройних Силах, інших військових формуваннях,
правоохоронних органах, органах прокуратури, суду, інших
державних органах України, а також колишнього СРСР та країн СНД
на посадах, перебування на яких відповідно до законодавства
передбачало присвоєння рангів державних службовців, військових
або спеціальних звань, дипломатичних рангів, класних чинів;
- інша робота, час якої відповідно до законодавства
України зараховується до стажу державної служби;
- час роботи за межами України за відрядженням державних
та інших органів, якщо до від’їзду за межі України посадова
особа працювала (проходила службу) в митних органах,
організаціях і мала спеціальне (персональне) звання митної
служби України;
- час навчання посадової особи митної служби за
направленням спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у галузі митної справи у вищих навчальних
закладах, у тому числі в аспірантурі (докторантурі), з відривом
від роботи не більш як на три роки, якщо після закінчення
навчання ця особа працевлаштувалася в митній службі України;
- час навчання в спеціалізованому вищому навчальному
закладі митної служби України;
- час відпустки у зв’язку з вагітністю та пологами,
відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного
віку, а також відпустки для догляду за дитиною до досягнення
нею шестирічного віку;
Пенсійне забезпечення працівників митних органів,
організацій, яким не присвоєно спеціальні звання митної служби,
здійснюється на загальних підставах відповідно до законодавства
України про пенсійне забезпечення.
Стаття 557. Гарантії охорони праці посадових осіб, інших
працівників митної служби України
Держава гарантує забезпечення прав посадових осіб, інших
працівників митної служби України на охорону праці під час
виконання ними своїх посадових обов’язків, проходження медичних
оглядів, права на пільги та компенсації за роботу у важких та
шкідливих умовах праці відповідно до чинного законодавства.
Стаття 558. Гарантії у разі загибелі, каліцтва чи іншого
ушкодження здоров’я
Посадові особи та інші працівники митної служби України
підлягають загальнообов’язковому державному соціальному
страхуванню від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату працездатності, в порядку,
встановленому законом.
У разі загибелі, каліцтва чи іншого ушкодження здоров’я
внаслідок нещасного випадку, який стався з посадовою особою чи
іншим працівником митної служби України під час виконання ним
службових обов’язків або у зв’язку з їх виконанням, йому або
його спадкоємцям спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі митної справи здійснюється
компенсаційна виплата в таких розмірах:
1) у разі загибелі – як різниця між 10-річною сумою
середньомісячної заробітної плати постраждалого за останньою
посадою на день нещасного випадку та сумою, виплаченою органами
соціального страхування за цим нещасним випадком;
2) у разі інвалідності - залежно від ступеня втрати
працездатності при встановленні інвалідності як різниця між 5-
річною для I групи, 4-річною – для II групи, 3-річною – для III
групи середньомісячною заробітною платою постраждалого за
останньою посадою на день нещасного випадку та сумою,
виплаченою органами соціального страхування за цим нещасним
випадком;
3) у разі іншого ушкодження здоров’я внаслідок нещасного
випадку – як різниця між середньомісячною заробітною платою
постраждалого на останній робочий день перед установленням
втрати ним професійної працездатності за кожний відсоток втрати
професійної працездатності та сумою, виплаченою органами
соціального страхування за цим нещасним випадком.
ІІ. ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ.
1. Внести зміни до законів України:
1) Частину першу статті 62 Закону України “Про банки і
банківську діяльність” (Відомості Верховної Ради України, 2001
р., № 5-6, ст. 30; 2003 р., № 1, ст. 2, № 35, ст. 270; 2004
р., № 13, ст. 181; 2005 р., № 52, ст. 3245; 2006 р., № 12, ст.
100) доповнити пунктом 7 такого змісту:
“7) органам Державної митної служби України на їх письмову
вимогу з питань повноти оподаткування зовнішньоекономічних
операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної
особи - суб'єкта підприємницької діяльності за конкретний
проміжок часу”.
2) У Законі України “Про порядок погашення зобов’язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами” (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., № 10, ст.
44; 2003 р., № 14, ст. 94, № 24, ст. 154; 2004 р., № 11, ст.
140; 2005 р., № 4, ст. 84, № 17, ст. 267, № 18-19, ст. 267):
а) у статті 4:
у підпункті “а” пункту 4.2.2 слова „податкову декларацію”
замінити словами “податкову (митну) декларацію”;
у підпункті “б” пункту 4.2.2 слова “податкових
деклараціях” замінити словами “податкових (митних)
деклараціях”;
доповнити пункт 4.2.2 підпунктом “д” такого змісту:
“д) результати митного контролю, отримані після закінчення
процедури митного оформлення та випуску товарів (крім
результатів документальних перевірок), свідчать про заниження
або завищення податкових зобов'язань, визначених платником у
митних деклараціях”.
б) у статті 5:
абзац другий пункту 5.1 після слів “податкової декларації”
доповнити словами “а також оформленої митної декларації”;
в абзацах третьому та четвертому пункту 5.1 слова
“податкова декларація” замінити словами “податкова (митна)
декларація” у відповідних відмінках;
абзац третій підпункту 5.3.1 пункту 5.3 після літер “а” –
“в”” доповнити словами “та “д””;
доповнити підпункт 5.3.1 пункту 5.3 абзацом четвертим
такого змісту:
“Строки погашення податкових зобов’язань, визначених
платниками у митних деклараціях, визначаються відповідно до
положень Митного кодексу України”;
в) у статті 15:
слова “податковий орган” замінити словами “контролюючий
орган” у відповідних відмінках;
слова “податкова декларація” замінити словами “податкова
(митна) декларація” у відповідних відмінках;
г) статтю 16 доповнити пунктом 16.6 такого змісту:
“16.6. Нарахування пені при порушені термінів сплати
податкових зобов’язань, що підлягають сплаті при переміщенні
товарів через митний кордон України, здійснюється з урахуванням
положень Митного кодексу України”;
д) у статті 17:
слова “податкова декларація” замінити словами “податкова
(митна) декларація”;
у підпункті 17.1.3 пункту 17.1 слова “у підпункті “б”
замінити словами “у підпунктах “б” та “д”.
3) У Законі України “Про Єдиний митний тариф” (Відомості
Верховної Ради України, 1992 р., № 19, ст. 259; 1993 р., № 12,
ст. 107; 1996 р., № 41, ст. 192; 1999 р., № 31, ст. 253; 2000
р., № 3, ст. 20, № 13, ст. 109, № 21, ст. 163, № 35, ст. 283, №
38, ст. 318, № 48, ст. 406; 2001 р., № 11, ст. 46, № 30, ст.
143, № 50, ст. 261; 2002 р., № 11, ст. 81, № 33, ст. 236, ст.
238, № 35, ст. 259, № 36, ст. 266; 2003 р., № 10-11, ст. 86;
2004 р., № 14, ст. 195, № 17-18, ст. 250, № 25, ст. 346, № 29,
ст. 368; 2005 р., № 3, ст. 77, № 18-19, ст. 267, № 46-47, ст.
468; 2006 р., № 14, ст. 116, № 19-20, ст. 163, № 22, ст. 182;
2007 р., № 23, ст. 301, № 44, ст. 1774; 2008 р., № 25, ст.
239):
1) статтю 6 викласти в редакції:
“Мито, що справляється митними органами, являє собою
податок на товари та інші предмети, які переміщуються через
митний кордон України”;
2) статтю 7 доповнити частиною четвертою такого змісту:
“Оподаткування товарів, що ввозяться на митну територію
України громадянами, митна вартість яких перевищує 1000 гривень
та не перевищує 5000 гривень здійснюється за єдиною ставкою
ввізного мита 10 %”;
3) статтю 17 викласти в редакції:
“Мито нараховується відповідно до положень цього Закону і
ставок Митного тарифу України. Інші питання нарахування та
сплати мита, а також коло осіб, відповідальних за його сплату
визначаються положеннями Митного кодексу України”;
4) статтю 19 доповнити підпунктом “ю” такого змісту:
“ю) у випадках, визначених Митним кодексом України”;
5) статтю 25 викласти у редакції:
“Питання повернення надміру сплаченого мита, донарахування
мита у випадку виявленої недоплати, нарахування пені у разі
порушення термінів його сплати, а також стягнення регулюються
положеннями Митного кодексу України та інших актів митного та
податкового законодавства”.
4) У статті 9 Закону України “Про ліцензування певних
видів господарської діяльності” (Відомості Верховної Ради
України, 2000 р., № 36, ст. 299; 2000 р., № 45, ст. 377; 2001
р., № 11, ст. 45, № 16, ст. 76, № 22, ст. 105, № 31, ст. 214, №
49, ст. 259; 2002 р., № 6, ст. 39, № 7, ст. 50, № 17, ст. 121,
№ 20, ст. 134, № 30, ст. 207; 2003 р., № 13, ст. 92, № 23, ст.
145, № 36, ст. 276; 2004 р., № 12, ст. 155, № 13, ст. 180, №
15, ст. 228, № 38, ст. 468, № 50, ст. 537; 2005 р., № 4, ст.
106, № 5, ст. 114, № 6, ст. 138, № 9, ст. 183, № 17, ст. 267,
№ 18-19, ст. 267, № 26, ст. 357, № 28, ст. 373, № 32, ст. 421,
№ 33, ст. 432, № 42, ст. 465; 2006 р., № 22, ст. ст. 184, 194,
№ 27, ст. 230, № 33, ст. 279; 2007 р., № 10, ст. 89, № 12, ст.
101, № 31, № 34, ст. 444; Офіційний вісник України, 2006 р., №
34, ст. 2419) пункт 61 виключити.
5) Статтю 2 Закону України “Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності” (Відомості Верховної Ради України,
2005 р., № 48, ст. 483) після слів “захисту економічної
конкуренції” доповнити словами “встановлення режиму державного
кордону, прикордонного режиму, режиму пунктів пропуску та
режиму зон митного контролю”, а після слів “сильнодіючими
отруйними речовинами” – словами “товарами, що перебувають під
митним контролем”.
6) У Законі України “Про боротьбу з корупцією” (Відомості
Верховної Ради України, 1995 р., № 34, ст.266; 1998 р., № 26,
ст.149; 2002 р. №43, ст.315; 2003 р., № 29, ст.233; 2005 р., №
16, ст.263):
1) статтю 4 доповнити пунктом “д” такого змісту:
“д) митних органів України”;
2) у частині першій статті 10 слова і цифру “у пунктах “а”
“а1” і “б” замінити словами і цифрою “у пунктах “а” “а1”, “б” і
“д”;
3) у частинах другій та четвертій статті 12 слова і цифру
"у пунктах “а” “а1” і “б” замінити словами і цифрою "у пунктах
“а” “а1”, “б” і “д”.
7) У Законі України “Про судову експертизу” (Відомості
Верховної Ради України, 1994 р., № 28, ст.232; 2003 р., № 27,
ст.209; 2005 р., № 1, ст.14):
1) в абзаці четвертому частини другої статті 7 слова
“Служби безпеки України та Державної прикордонної служби
України” замінити словами “Служби безпеки України, Державної
прикордонної служби України, Державної митної служби України”;
2) частину другу статті 19 після слів “Служби безпеки
України” доповнити словами “Державної митної служби України”.
7) У пункті 2 розділу ІІ “Прикінцеві положення” Закону
України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України
щодо регулювання ринку автомобілів в Україні” (Відомості
Bepunbmn? Ради України, 2001 р., № 4, ст.. 16; 2002 р., № 9,
ст. 68, № 38-39, ст. 288; 2005р., № 34, ст. 435):
а) абзац перший після слів “або визнаних безгосподарними”
доповнити словами “(крім автомобілів, конфіскованих за
рішеннями судів у справах про порушення митних правил)”.
б) доповнити пункт абзацом четвертим такого змісту:
“Реалізація автомобілів, конфіскованих за рішеннями судів
у справах про порушення митних правил, здійснюється згідно з
Митним кодексом України”.
8) Частину другу статті 2 Закону України “Про основні
засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської
діяльності” (Відомості Верховної Ради України, 2007 р., № 29,
ст. 389) викласти у такій редакції:
“Дія цього Закону не поширюється на відносини, що
виникають під час здійснення заходів валютного контролю,
митного контролю, контролю за дотриманням бюджетного і
податкового законодавства, контролю за дотриманням порядку
проведення розрахунків, за виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів, використанням
державного та комунального майна, банківського і страхового
нагляду, інших видів спеціального державного контролю за
діяльністю суб'єктів господарювання на ринку фінансових послуг,
державного контролю за дотриманням законодавства про захист
економічної конкуренції, під час проведення процедур,
передбачених Кодексом України про адміністративні
правопорушення, а також оперативно-розшукової діяльності,
дізнання, прокурорського нагляду, досудового слідства і
правосуддя”.
9) Четверте речення частини першої статті 6 Закону України
“Про транзит вантажів” (Відомості Верховної Ради України, 1999
р., № 51, ст. 44; 2004 р., № 14, ст. 193, № 36, ст. 428; 2007
р., № 31) після слів “книжка МДП (Carnet TIR)” доповнити
словами "книжка (карнет) А.Т.А.”.
10) У Законі України “Про зовнішньоекономічну діяльність”
(Відомості Верховної Ради УРСР, 1991 р., № 29, ст. 377; 1992
р., № 20, ст. 276; 1993 р., № 7, ст. 62, № 12, ст. 109, № 17,
ст. 184, № 19, ст. 209; 1995 р., № 14, ст. ст. 90, 93; 1999 р.,
№ 7, ст. 49; 2004 р., № 13, ст. 181; 2005 р., № 3, ст. 78; 2006
р., № 43, ст. 419; 2007 р., № 3, ст. 29
а) у статті 1 визначення терміну “транзит товарів”
викласти у такій редакції:
“Транзит товарів – переміщення товарів, через територію
України без будь-якого використання цих товарів на зазначеній
території”;
б) абзац третій частини п’ятої статті 7 викласти в такій
редакції:
“режим найбільшого сприяння, який стосується мит, методів
стягнення таких мита, правил і формальностей у зв'язку з
імпортом і означає, що будь-яка перевага, сприяння, привілей чи
імунітет, які надаються стосовно будь-якого товару, що походить
з будь-якої держави, повинні негайно і безумовно надаватися
аналогічному товару, який походить з території держав - членів
СОТ або держав, з якими укладено двосторонні або регіональні
scndh щодо режиму найбільшого сприяння”;
в) у другому реченні частини четвертої статті 13 слова
“або переміщуються транзитом по її території” виключити.
11) Частину першу статті 20 Закону України “Про охорону
навколишнього природного середовища” (Відомості Верховної Ради
України, 1991 р., № 41, ст. 546; 1996 р., № 15, ст. 70; 2000
р., № 5, ст. 34, № 38, ст. 318; 2001 р., № 48, ст. 252; 2002
р., № 50, ст. 366; 2003 р., № 4, ст. 31) доповнити пунктом “м”
такого змісту:
“м) здійснення екологічного та радіологічного контролю
товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний
кордон України. Екологічний контроль окремих товарів, що
ввозяться на митну територію України (у тому числі з метою
транзиту), здійснюється у пунктах пропуску через державний
кордон України у формі попереднього документального контролю.
Перелік цих товарів, а також порядок здійснення попереднього
документального контролю затверджує Кабінет Міністрів України”.
12) Статтю 21 Закону України “Про вивезення, ввезення та
повернення культурних цінностей” (Відомості Верховної Ради
України, 1999 р., № 48, ст. 405; 2003 р., № 24, ст. 159)
доповнити частиною другою такого змісту:
“У пунктах пропуску через державний кордон України
контроль за ввезенням на митну територію України культурних
цінностей (у тому числі з метою транзиту) здійснюється митними
органами у формі попереднього документального контролю. Порядок
здійснення попереднього документального контролю таких товарів
затверджує Кабінет Міністрів України”.
13) У Законі України “Про безпечність та якість харчових
продуктів” (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 19,
ст. 98; 2005 р., № 50, ст. 533):
а) статтю 44 після частини 2 доповнити новою частиною 3
такого змісту:
“3. У пунктах пропуску через державний кордон України
ветеринарний або санітарний прикордонний контроль окремих
харчових продуктів, що ввозяться на митну територію України (у
тому числі з метою транзиту), здійснюється митними органами у
формі попереднього документального контролю. Перелік об’єктів
санітарних заходів, що підлягають попередньому документальному
контролю, а також порядок його здійснення затверджує Кабінет
Міністрів України”.
У зв’язку з цим частини 3 – 6 вважати відповідно частинами
4 – 7;
б) частину 1 статті 45 доповнити абзацом такого змісту:
“У пунктах пропуску через державний кордон України
прикордонний санітарний контроль окремих видів об’єктів
санітарних заходів, що ввозяться на митну територію України (у
тому числі з метою транзиту), здійснюється митними органами у
формі попереднього документального контролю. Перелік об’єктів
санітарних заходів, що підлягають попередньому документальному
контролю, а також порядок його здійснення затверджує Кабінет
Міністрів України”.
14) У статті 38 Закону України “Про карантин рослин”
(Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 34, ст. 352; 2003
р., № 28, ст. 212; 2006 р., № 19-20, ст. 167):
а) частину першу викласти у такій редакції:
“Фітосанітарний контроль вантажів з об’єктами регулювання,
що ввозяться на митну територію України (у тому числі з метою
транзиту), здійснюється державними інспекторами з карантину
рослин у визначених пунктах пропуску через державний кордон
України (далі – прикордонні пункти карантину рослин)”;
б) після частини першої доповнити статтю новою частиною
другою такого змісту:
“У пунктах пропуску через державний кордон України
фітосанітарний контроль окремих об’єктів регулювання, що
ввозяться на митну територію України (у тому числі з метою
транзиту), здійснюється митними органами у формі попереднього
документального контролю. Перелік товарів, що підлягають
попередньому документальному контролю, а також порядок його
здійснення затверджує Кабінет Міністрів України”.
У зв’язку з цим частини другу – четверту вважати
відповідно частинами третьою – п’ятою.
15) У статті 18 Закону України “Про ветеринарну медицину”
(Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 36, ст. 531; 1997
р., № 7, ст. 56; 2002 р., № 8, ст. 62; 2007 р., № 5-6, ст. 53):
а) частину 2 викласти у такій редакції:
“2. державний ветеринарно-санітарний контроль та нагляд на
державному кордоні та транспорті є обов’язковим у разі ввезення
на територію України (у тому числі з метою транзиту), вивезення
за межі території України об’єктів державного ветеринарно-
санітарного контролю та нагляду всіма видами транспорту”.
б) доповнити статтю частиною 6 такого змісту:
“6. “У пунктах пропуску через державний кордон України
державний ветеринарно-санітарний контроль та нагляд на
державному кордоні та транспорті окремих об’єктів державного
ветеринарно-санітарного контролю та нагляду, що ввозяться на
митну територію України (у тому числі з метою транзиту),
здійснюється митними органами у формі попереднього
документального контролю. Перелік об’єктів державного
ветеринарно-санітарного контролю та нагляду, що підлягають
попередньому документальному контролю, а також порядок його
здійснення затверджує Кабінет Міністрів України”.
2. З набранням чинності цим Законом втрачають чинність:
Закон України від 13.09.01 № 2681-ІІІ “Про порядок
ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й
оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів,
що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію
України” ( 2681-14 ) (2681-14) (Відомості Верховної Ради України,
2002 р., № 1, ст. 2);
пункт 2 розділу І Закону України від 01.07.04 № 1970-IV
( 1970-15 ) (1970-15) “Про внесення змін до деяких законодавчих актів
України” (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1,
ст. 9);
пункт 2 розділу І Закону України від 30.11.05 № 3151-IV
( 3151-15 ) (3151-15) “Про внесення змін до Закону України “Про деякі
питання ввезення на митну територію України транспортних
засобів” (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 8,
ст. 93);
пункт 3 розділу І Закону України від 06.12.06 № 427-V
( 427-16 ) (427-16) “Про внесення змін до деяких законів України щодо
реєстрації транспортних засобів” (Відомості Верховної Ради
України, 2007 р., № 9, ст. 68);
Закон України від 15.04.08 № 272-VI ( 272-17 ) (272-17) “Про
внесення змін до Закону України "Про порядок ввезення
(пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування
особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться
(пересилаються) громадянами на митну територію України”
(Відомості Верховної Ради України, 2008 р., № 25, ст. 238);
частина друга статті 31 Закону України від 30.06.93
№ 3353-ХІІ ( 3353-12 ) (3353-12) “Про дорожній рух” (Відомості Верховної
Ради України, 1993 р., № 31, ст. 338).
3. Цей Закон набирає чинності з 1 січня 2010 року.