урізів води. 4.5.22. Після проведення польових робіт з технічного нівелювання здають матеріали, що перелічені в п.4.5.14. Тригонометричне нівелювання 4.5.23. Для визначення висот точок геодезичної знімальної основи при топографічному зніманні з перерізом рельєфу через 2 та 5 м, а також при топографічному зніманні місцевості, що вкрита горбами, з перерізом рельєфу через 1 м геометричне нівелювання може бути замінене тригонометричним. 4.5.24. Вихідними знаками для тригонометричного нівелювання є пункти тріангуляції, трилатерації і полігонометрії всіх класів і розрядів, висоти яких визначені геометричним нівелюванням. Вихідні пункти слід розташовувати не рідше ніж через п'ять сторін. У разі доброї видимості і використання приладів точністю 1'' і 2'' кількість сторін між вихідними пунктами в гірських районах може бути збільшена в 1,5 раза. У гірських районах вихідними можуть бути пункти тріангуляції, трилатерації і полігонометрії, висоти яких визначені тригонометричним нівелюванням. 4.5.25. Вертикальні кути при тригонометричному нівелюванні вимірюють на всі пункти, висоти яких не визначені з геометричного нівелювання. Вертикальні кути вимірюють одночасно з горизонтальними тими самими приладами в прямому та зворотному напрямках. Вимірювання проводять трьома прийомами при двох положеннях вертикального круга. Для вимірювань використовують періоди достатньо чітких та спокійних зображень візирних цілей, за винятком часу, близького до сходу та заходу сонця (у межах двох годин). 4.5.26. Коливання значень вертикальних кутів та місця нуля, що обчислені з окремих прийомів, не повинно перевищувати 15''. 4.5.27. Розходження між прямим і зворотним перевищенням для однієї і тієї самої сторони не повинно бути більшим від 4 см на кожні 100 м відстані. 4.5.28. Нев'язки по висоті в ходах і замкнутих полігонах не повинні перевищувати величин, обчислених за формулою f = 0,04 S корінь кв.n (см), h сер. корінь кв.S де S = -----------, n - кількість ліній у ході (полігоні); сер. n S - довжина лінії в метрах. В окремих випадках можуть встановлюватися вищі вимоги до точності тригонометричного нівелювання; при цьому методику роботи визначають на основі спеціальних розрахунків. 4.5.29. Висоти верху візирної цілі і горизонтальної осі приладу над маркою центра знака вимірюють з точністю 1 см. 4.5.30. Після закінчення тригонометричного нівелювання здають такі матеріали: журнали вимірювання довжин ліній та вертикальних кутів або їх результати в реєстраторах чи накопичувачах інформації; матеріали дослідження приладів; матеріали обчислення перевищень та оцінки точності; каталог висот; пояснювальну записку. 5. Знімальна геодезична мережа 5.1. Планова мережа 5.1.1. Знімальну геодезичну мережу створюють з метою згущення геодезичної планової та висотної основи до щільності, що забезпечує виконання топографічного знімання. Щільність та розміщення пунктів знімальної основи встановлюють рекогносцируванням в залежності від технології робіт, що визначена з дотриманням даної Інструкції. 5.1.2. Знімальну мережу розвивають від пунктів державних геодезичних мереж, розрядних мереж згущення і технічного нівелювання. Пункти знімальної мережі визначають побудовою знімальних тріангуляційних мереж, прокладанням теодолітних та мензульних ходів, прямими, оберненими та комбінованими засічками (див.дод.3). 5.1.3. Граничні похибки (дельта гр) положення пунктів планової знімальної мережі (у т.ч. розпізнавальних знаків) відносно пунктів державної геодезичної мережі та геодезичних мереж згущення не повинні перевищувати на відкритій місцевості та на забудованій території 0,2 мм у масштабі плану і 0,3 мм - на місцевості, що закрита деревами та чагарниками. 5.1.4. За стереотопографічного методу знімання розміщення точок геодезичної основи визначається технологією знімання, висотою і масштабом фотографування. 5.1.5. Пункти знімальної основи закріплюють на місцевості центрами тривалого збереження з таким розрахунком, щоб на кожному планшеті було закріплено не менше трьох точок при зніманні в масштабі 1:5000 і двох точок при зніманні в масштабі 1:2000, включаючи пункти державної геодезичної мережі та мережі згущення (якщо замовник у технічних умовах не вимагає більшої щільності закріплення). На території населених пунктів та промислових майданчиків всі точки знімальних мереж і планово-висотні розпізнавальні знаки закріплюють центрами тривалого збереження (див.дод.6). 5.1.6. Якщо знімальні мережі є самостійною геодезичною основою (див.п.1.1.22), їх закріплюють постійними центрами типу У15, У15Н у тому самому обсязі, що і мережі згущення, але не менше 20% точок знімальної мережі. 5.1.7. Зрівнювання знімальної основи виконують спрощеними способами. Обчислення висячих ходів виконують з пунктів опорних геодезичних мереж та точок теодолітних ходів 1 і 2 порядків. Розвиток знімальних мереж теодолітними ходами 5.1.8. Розвиток знімальних мереж теодолітними ходами для створення топографічних планів у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000, 1:500 може виконуватись : - прокладанням теодолітних ходів з використанням теодолітів, мірних стрічок та рулеток; - прокладанням теодолітних ходів з використанням оптичних теодолітів, світловіддалемірів та електронних тахеометрів. 5.1.9. Теодолітні ходи прокладають по місцевості, зручній для лінійних вимірювань. Поворотні точки вибирають так, щоб забезпечити зручність установки приладу та добрий огляд для виконання знімання. Теодолітні ходи не повинні перетинати лінії полігонометрії. 5.1.10. Для визначення поправки за приведення довжин ліній до горизонту при кутах нахилу 1,5 град. і більше одночасно із вимірюванням горизонтальних кутів одним прийомом вимірюють вертикальні кути. Якщо на лінії, що вимірюється, декілька точок перегину, то при вимірюванні її рулеткою по частинах вертикальні кути вимірюють на кожному відрізку, що обмежений точками перегину. 5.1.11. Теодолітні ходи з використанням теодолітів, мірних стрічок та рулеток прокладають з граничними відносними помилками 1:3000, 1:2000, 1:1000 відповідно до табл.11. Таблиця 11 |--------|------------------------------|---------------------| | | дельта гр = 0,2 мм | дельта гр = 0,3 мм | | |---------|---------|----------|-----------|---------| |Масштаб | 1 1 | 1 1 | 1 1 | 1 1 | 1 1 | | |---:---- |---:---- | ---:---- | ---:----- | ---:----| | | N 3000 | N 2000 | N 1000 | N 2000 | N 1000| | |---------|---------|----------|-----------|---------| | | Допустимі довжини ходів між вихідними пунктами, км| |--------|---------|---------|----------|-----------|---------| |1:5000 | 6,0 | 4,0 | 2.0 | 6,0 | 3,0 | |--------|---------|---------|----------|-----------|---------| |1:2000 | 3,0 | 2,0 | 1,0 | 3,6 | 1,5 | |--------|---------|---------|----------|-----------|---------| |1:1000 | 1,8 | 1,2 | 0,6 | 1,5 | 1,5 | |--------|---------|---------|----------|-----------|---------| |1:500 | 0,9 | 0,6 | 0,3 | - | - | |--------|---------|---------|----------|-----------|---------| 5.1.12. Довжини сторін у теодолітних ходах мають бути в межах: - на забудованих територіях не більше 350 м і не менше 20 м; - на незабудованих територіях не більше 350 м і не менше 40 м. Сторони теодолітних ходів вимірюють мірними стрічками і рулетками в прямому і зворотному напрямках. Відносну помилку лінії, що виміряна рулеткою в прямому та зворотному напрямках, обчислюють за формулою 1 Sпр - Sоб --- = ----------, N S де S - виміряна відстань. Помилка не повинна перевищувати 1/2000. 5.1.13. Кутові нев'язки в теодолітних ходах не повинні перевищувати величину f = +- 1' корінь кв. n, де n - кількість B кутів у ході. 5.1.14. Теодолітні ходи з використанням оптичних теодолітів і світловіддалемірів та електронних тахеометрів прокладають з граничними відносними помилками 1:2000 відповідно до табл.11а. Таблиця 11а |------------|-------------------------|-----------------------| | | дельта гр = 0,2 мм | дельта гр = 0,3 мм | | |-----------|-------------|-------------|---------| | Масштаб | Допустимі| Допустима | Допустимі |Допустима| | | довжини | кількість | довжини |кількість| | | ходів | сторін | ходів | сторін | |------------|-----------|-------------|-------------|---------| | 1:5000 | 12,0 | 30 | 16,0 | 40 | |------------|-----------|-------------|-------------|---------| | 1:2000 | 7,0 | 20 | 9,0 | 30 | |------------|-----------|-------------|-------------|---------| | 1:1000 | 4,0 | 20 | 6,0 | 20 | |------------|-----------|-------------|-------------|---------| | 1:500 | 2,0 | 20 | - | - | |------------|-----------|-------------|-------------|---------| Довжини сторін у теодолітних ходах мають бути в таких межах: - на забудованих територіях - не більше 1000 м і не менше 20 м; - на незабудованих територіях - не більше 1500 м і не менше 40 м. Сторони теодолітних ходів вимірюють світловіддалемірами і електронними тахеометрами згідно з вимогами відповідних інструкцій з експлуатації даного типу приладу. Абсолютні лінійні помилки не повинні перевищувати 2,0 м для знімання в масштабі 1:5000; 1,0 м - 1:2000; 0,6 м - 1:1000; 0,3 м - 1:500. Кутові нев'язки в теодолітних ходах не повинні перевищувати f = +- 20''Vn, B де n - кількість кутів у ході. 5.1.15. Горизонтальні кути в теодолітних ходах вимірюють теодолітами двома півприйомами з перестановкою лімба між ними на 1-2 град. (для теодолітів з односторонньою системою відліку по кругах - 2ТЗОП, 2Т5К, 3Т5КП) і 90 град. - для теодолітів з двосторонньою системою відліку (2Т2, ЗТ2КП). Під час прив'язки теодолітних ходів до вихідних пунктів вимірюють два прилеглих кути. Сума виміряних кутів не повинна відрізнятися від значення кута, що отримане із вихідних даних, більше ніж на 1'. 5.1.16. Центрування приладів та марок виконують з точністю 3 мм. 5.1.17. Допускається прокладання висячих теодолітних ходів. Довжини висячих ходів не повинні перевищувати величин, що вказані в табл.12. Таблиця 12 |--------|------------------------|------------------------------| | | Довжини, одержані з | Довжини, одержані з | | | використанням мірних |використанням світловіддалемі-| |Масштаб | стрічок та рулеток |рів та електронних тахеометрів| | |-----------|------------|---------------|--------------| | | забудовані|незабудовані| забудовані |незабудовані | | | території | території | території | території | |--------|-----------|------------|---------------|--------------| |1:5000 | 350 | 500 | 3000 | 4000 | |--------|-----------|------------|---------------|--------------| |1:2000 | 200 | 300 | 1600 | 2500 | |--------|-----------|------------|---------------|--------------| |1:1000 | 150 | 200 | 1000 | 1500 | |--------|-----------|------------|---------------|--------------| |1:500 | 100 | 150 | 500 | 750 | |--------|-----------|------------|---------------|--------------| При цьому кількість сторін у висячих теодолітних ходах на незабудованій території має бути не більше трьох, а на забудованій - не більше чотирьох. Розвиток знімальної мережі методом тріангуляції 5.1.18. Знімальні мережі у відкритій місцевості взамін теодолітних ходів можуть розвиватися методами тріангуляції у вигляді нескладних сіток та ланцюгів трикутників або вставок окремих пунктів, що визначаються прямими, оберненими або комбінованими засічками (див.дод.3). Тріангуляційні сітки, які мають більше двох пунктів, що визначаються, повинні опиратися не менш ніж на дві вихідні сторони. Вихідними сторонами можуть бути сторони тріангуляції 4 класу, 1 і 2 розрядів та полігонометрії, а також спеціально поміряні базисні сторони з похибкою не більш як 1:5000. Розвиток мереж і ланцюгів трикутників, що опираються на одну сторону (висячих), не допускається. 5.1.19. Гранична довжина ланцюга трикутників або відстані між вихідними пунктами, на які опирається система трикутників, не повинна перевищувати довжину теодолітного ходу точністю 1:2000 в залежності від масштабу знімання (див.табл.11). Між вихідними сторонами (пунктами) допускається побудова не більше: 20 трикутників для знімання в масштабі 1:5000 17 -''- -''- -''- 1:2000 15 -''- -''- -''- 1:1000 10 -''- -''- -''- 1:500. 5.1.20. Кути трикутників повинні бути не менше 20 град., а сторони не коротші за 150 м. Вимірювання кутів проводять теодолітами не менш як 30-секундної точності двома круговими прийомами з перестановкою лімба між півприйомами на 90 град. Розходження однойменних напрямків із різних прийомів, що приведені до спільного нуля, не повинні перевищувати 45''. У виміряні на точці кути слід вводити поправки за центрування та редукцію, якщо величини лінійних елементів перевищують 1:10 000 довжини ліній. Нев'язки в трикутниках не повинні перевищувати 1,5'. 5.1.21. Визначення точок прямою засічкою виконують не менше ніж з трьох пунктів опорної мережі, при цьому кути між напрямками при точці, що визначається, мають бути не менше 30 град. і не більше 150 град. Визначення точок оберненою засічкою виконують не менше ніж за чотирма вихідними пунктами за умови, що точка, яка визначається, не знаходиться біля кола, що проходить через будь-які три вихідні пункти. Визначення точок комбінованою засічкою виконують поєднанням прямих та обернених засічок за участю не менш ніж трьох вихідних пунктів. 5.2. Висотна мережа 5.2.1. У процесі розвитку знімальної мережі, як правило, одночасно визначають положення точок у плані і по висоті. Висоти точок знімальної мережі визначають геометричним або тригонометричним нівелюванням. 5.2.2. Методику, порядок робіт та допуски докладно висвітлено в розділі 4.5 цієї Інструкції. 6. Обробка результатів геодезичних вимірювань 6.1. Обробка результатів вимірювань передбачає такі процеси: - польові обчислення, включаючи контрольні; - камеральну обробку і зрівнювальні обчислення. Усі обчислення виконують у дві руки, якщо при роботах не використовувалися електронні геодезичні прилади та персональні комп'ютери. 6.2. Контрольні обчислення треба робити в процесі виконання робіт для встановлення точності вимірювань і відповідності їх вимогам діючих нормативних документів. 6.3. Математичну обробку геодезичних вимірювань треба робити в прийнятій проекції та системі координат і висот. Вона вміщує такі види робіт: - складання схеми геодезичної мережі; - підготовку та аналіз координат і висот вихідних пунктів з метою встановлення їх вірогідності і точності; - переобчислення координат вихідних пунктів з однієї системи в іншу; - перевірку і обробку журналів кутових і лінійних вимірювань, журналів нівелювання або їх результатів з реєстраторів чи накопичувачів інформації; - перевірку і оформлення матеріалів визначення елементів приведення; - складання зведень виміряних напрямків і кутів, зенітних відстаней; - обчислення довжин ліній, з введенням поправок за приведення ліній на рівень моря і редукування на площину проекції Гаусса-Крюгера; - обчислення кутових, полюсних, лінійних, координатних нев'язок; - складання відомостей перевищень; - обчислення наближених координат і висот геодезичних пунктів; - контроль обчислення прив'язки стінних знаків до ходу полігонометрії; - підготовку інформації для зрівнювання і зрівнювання мережі на ЕОМ; - складання пояснювальної записки і звітної схеми; - систематизацію матеріалів і підготовку їх до здачі. 6.4. При виборі нової місцевої системи координат осьовий меридіан треба вибирати з таким розрахунком, щоб він проходив по центральній частині або поблизу об'єкта (ділянки), при цьому поправки за редукування ліній і кутів на площину повинні бути у п'ять разів менше від помилок вимірювання. Також допускається використання компенсаційної системи (компенсують поправки за редукування ліній на площину і приведення їх до рівня моря). На ділянках із значними висотами допускається відносити рівневу поверхню приведення до середнього рівня знімального об'єкта. 6.5. Середню квадратичну помилку виміряного кута у полігонах і замкнених ходах полігонометрії обчислюють за формулою | 2 | |f | | B | |--- | | n | m = корінь кв. ------- , B N а для мережі з вузловими пунктами, за відсутності замкнутих полігонів, m обчислюють за формулою B | 2 | | f | | B | | --- | | n | m = корінь кв. ------- , B N - k де: f - кутова нев'язка в полігоні або ході; n - кількість B виміряних кутів; N - кількість полігонів або ходів; k - кількість вузлових точок. Примітка. Оскільки нев'язки полігонів між собою залежні, то приведені формули не досить ефективні. За малої кількості замкнутих ходів і полігонів (N=5) вони не відбивають фактичної точності вимірювання кута. У таких випадках оцінку точності виконують за матеріалами зрівнювання. Для контролю обчислень користуються формулою | | | 2 | |f | | B | m = корінь кв. ------ , B [n] 2 де: [f ] - сума квадратів кутових нев'язок (на всіх полігонах B і ходах, що взяті для розрахунку); [n] - сумарна кількість кутів, що брали участь у підрахунку величини. Розходження значень m , що обчислені за основними і B контрольними формулами, не повинні перевищувати 0,1''. 6.6. Середню квадратичну помилку виміряного кута у тріангуляції обчислюють за формулою 2 [w ] m = корінь кв. ----- , 3n де: w - нев'язка трикутника; n - кількість трикутників у мережі. 6.7. Вільні члени бічних і полюсних умов не повинні перевищувати 2 f = 2,5 m корінь кв.[g ], пол B де: g - зміна логарифмів синусів сполучних кутів трикутників при зміні кутів на 1'' в одиницях шостого знака; m - середня B квадратична помилка виміряного кута для відповідного класу тріангуляції. 6.8. Для обчислення азимутальної умови в міській тріангуляції і полігонометрії 4 класу, 1 і 2 розрядів треба користуватися формулою 2 2 2 Wаз = +- 2,5 корінь кв. m n + 2m + 2m , B i ц де: m - середня квадратична помилка вихідних азимутів; m - i ц помилка дирекційного кута, що виникає через помилку центрування і редукції у процесі прив'язки до нього (m враховується при довжині ц сторони менше 2 км); n - кількість кутів при передачі азимута або кількість трикутників. 6.9. Аналіз вихідної мережі і підготовка списку вихідних координат і висот проводять до початку обчислювальних робіт. Аналіз передбачає: - перевірку суміщення нових і старих центрів вихідних пунктів згідно з актами закладки і шляхом порівняння кутів і ліній, що виміряні під час прив'язки нової мережі (дані фіксують у спеціальній відомості); - аналіз матеріалів зрівнювальних обчислень вихідної мережі. При цьому особливу увагу треба звернути на мережу, складену з різних геодезичних робіт, а також на метод зрівнювання. Найбільш слабким треба вважати взаємне положення двох суміжних пунктів, координати яких одержані із спільного або багатоетапного зрівнювання різних геодезичних побудов. Відносна помилка сторони в найслабшому місці вихідної геодезичної мережі не повинна перевищувати: 1:50 000 при розвитку мережі згущення 4 класу; 1:20 000 при розвитку мережі згущення 1 розряду; 1:10 000 при розвитку мережі згущення 2 розряду. 6.10. Питання, що пов'язані з вибором вихідних пунктів з метою спільного зрівнювання нової і старої геодезичної мережі, розв'язують у кожному випадку на основі детального аналізу точності вихідної мережі і повного випробування виконаної тріангуляції, трилатерації, полігонометрії і нівелювання. Вибір вихідних пунктів для спільного зрівнювання треба провести так, щоб не спричинити в майбутньому додаткової роботи (перекреслювання планів, розмічувальні роботи з перенесення проектів у натуру і т.ін.). 6.11. Для зрівнювання мереж згущення у місцевій системі слід перетворити координати вихідних пунктів державної мережі в місцеву систему координат. При цьому мають бути враховані такі дані: довгота осьового меридіана місцевої системи; значення координат у місцевій системі початкового пункту; вихідний дирекційний кут і система, в якій він заданий; значення середньої місцевої рівневої поверхні, до якої віднесені вимірювання. 6.12. Зрівнювання геодезичних мереж проводять методом найменших квадратів. 6.13. Вихідними для зрівнювання геодезичної основи є зрівнені координати пунктів державної геодезичної мережі 1, 2 та З класів, які відповідають вимогам чинних нормативних документів. При відсутності зрівнених координат пунктів державної геодезичної мережі або у випадку її деформації через нестабільність вихідних даних і приблизне зрівнювання потрібно провести місцеве зрівнювання методом найменших квадратів частини державної мережі. У випадку зрівнювання розрядних мереж згущення для передачі масштабу і орієнтування потрібно, щоб виділена ділянка вміщувала не менше двох вихідних пунктів зрівненої мережі 1-3 класів. Прямокутні координати вихідного пункту місцевої мережі до остаточного зрівнювання державної мережі можуть бути взяті з її попереднього зрівнювання. 6.14. Геодезичну мережу вставляють у твердий контур зрівнених пунктів державної мережі і пунктів місцевої мережі (наприклад, міської тріангуляції), які раніше брали участь у спільному зрівнюванні з державною мережею. 6.15. Якщо спільне зрівнювання не було проведено, то потрібно місцеву мережу 4 класу зрівняти самостійно, прийнявши пункти зрівненої мережі 1-3 класів за вихідні. При потребі допускається використовувати як вихідні пункти державної геодезичної мережі 4 класу. При зрівнюванні мережі не допускається розрив у суцільності зв'язків пунктів тріангуляції місцевої мережі 4 класу з вихідними пунктами державної мережі. Якщо геодезичну мережу створюють не на всій ділянці, а як доповнення до раніше створеної мережі, то допускається брати за вихідні пункти тріангуляції і полігонометрії 4 класу, 1 і 2 розрядів і, як виняток, вузлові даного розряду. 6.16. Повторне зрівнювання старої мережі будь-якої точності проводять за матеріалами раніше виконаних вимірювань. 6.17. Зрівнювання геодезичних мереж у населених пунктах слід виконувати так: полігонометрію 4 класу в державній і прийнятій для даного населеного пункту місцевій системах координат, а полігонометрію 1 і 2 розрядів тільки в місцевій системі. При зрівнюванні у місцевій і в державній системах координат вихідними приймають одні і ті самі пункти. 6.18. Зміни координат раніше визначених пунктів із нового зрівнювання не повинні перевищувати 10 см. Якщо зміни координат перевищують 10 см і мають один знак, можна змінити значення координат вихідних пунктів на постійну величину. 6.19. Геодезичні мережі згущення, що створені на незначних площах (сільські населені пункти, робітничі селища і т.ін.), а також теодолітні ходи і різні побудови знімальної мережі допускається зрівнювати спрощеними способами, тобто роздільним зрівнюванням дирекційних кутів, абсцис і ординат. 6.20. Обробку мережі нівелювання проводять у повній відповідності з діючими нормативними документами. 6.21. Обчислювання і зрівнювання нівелювання всіх класів і тригонометричного нівелювання проводять у Балтійській системі висот 1977 р. і, як виняток, у місцевій системі висот. Обчислювання, зрівнювання і складання каталогів нівелювання в містах, селищах міського типу і на промислових комплексах виконують тільки в Балтійській системі висот 1977 р. Якщо обрано місцеву систему висот, то в каталог вміщують висоти в місцевій і Балтійській системах висот 1977 р. або тільки в місцевій з зазначенням "ключа" переходу до Балтійської системи висот 1977 р. Прийняту в місті місцеву систему треба зберегти, якщо зрівнені позначки пунктів у Балтійській системі висот 1977 р. відрізнятимуться від старих позначок більше ніж на 5-6 см, у противному разі для міста приймається тільки державна система. 6.22. Мережа нівелювання IV класу, яка має достатню кількість вихідних пунктів, може бути зрівнена спрощеним способом. 6.23. За наявності первинних матеріалів на раніше створену мережу нівелювання нову мережу того самого класу зрівнюють спільно з нею. 6.24. Лінії нівелювання IV класу зрівнюють після зрівнювання нівелювання вищого класу і при потрібності переобчислюють висоти пунктів нівелювання раніше виконаних робіт. 6.25. Повторне зрівнювання старих ліній нівелювання IV класу можна проводити спрощеним способом окремими вставками в опорну мережу вищого класу. 6.26. Після закінчення зрівнювальних обчислень всі матеріали повинні бути належним чином оформлені для наступного використання при складанні каталогів координат і висот та технічних звітів про геодезичні роботи. У пояснювальній записці, яку додають до матеріалів зрівнювання, наводять такі відомості: прийнята система координат і висот; перелік мереж, що включені у зрівнювання, і їхні технічні характеристики; відомості про вихідну основу; методи зрівнювання, їх особливості і оцінка точності; алфавітний покажчик пунктів. Складання каталогів 6.27. Каталоги координат і висот пунктів на міста і селища міського типу в державній і місцевій системах координат, а також каталог висот пунктів нівелювання складають відповідно до вимог чинних нормативних документів. На всю нову і раніше виконану геодезичну мережу об'єкта складається зведений каталог зрівнених координат і висот пунктів тріангуляції, полігонометрії і трилатерації, а також каталог висот пунктів нівелювання. При незначному обсязі робіт обидва каталоги можуть бути зброшуровані разом. Якщо нова мережа створена як доповнення до раніше виконаної, то каталоги складають у вигляді доповнення до раніше складених каталогів. 6.28. Каталоги координат і висот пунктів складають окремо в державній і місцевій системах координат. Вони вміщують: - обкладинку, титульну сторінку і зміст; - пояснення; - малюнки типів центрів і реперів; - список координат і висот пунктів; - список висот пунктів нівелювання, які не мають координат; - схему планової геодезичної мережі; - схему мережі нівелювання; - аркуш реєстрації змін. 6.29. До каталогів координат включають пункти геодезичної мережі, що закріплені постійними центрами, а також втрачені пункти геодезичних мереж, що потрібні для збереження геометричних зв'язків мережі, пункти, закріплені тимчасовими центрами, що є вузловими або вихідними (в т.ч. при прив'язці стінних знаків). Втрачені і не знайдені пункти заносять до каталогу окремо. 6.30. Координати пунктів, що знижені в розряді до знімальної мережі, вміщують в окремий список координат і висот пунктів знімальної мережі. 6.31. Координати пунктів існуючої полігонометрії, які близько розташовані до пунктів полігонометрії, що створюється на одній вулиці або проспекті, і не зв'язані з нею належним чином взаємними вимірюваннями, вміщують (при потребі) у каталоги тільки як пункти знімальної мережі. 6.32. Пункти тріангуляції і полігонометрії у списках розташовують в алфавітному порядку в міру зростання номерів або по спадній величині абсцис; пункти нівелювання розташовують по лініях ходів. 6.33. До каталогу координат пунктів значення координат заносять з точністю до 0,001 м; дирекційні кути - до 0,1'', довжини ліній - до 0,001 м. Координати пунктів знімальної мережі записують з точністю до 0,1 м. Висоти центрів у Балтійській системі висот 1977 р. або, в особливих випадках, у системі висот від умовного рівня незалежно від класу нівелювання вписують у каталог з точністю до 0,001 м. Висоти, що одержані з тригонометричного нівелювання, вписують з точністю до 0,1 м. 6.34. У список координат місцевої системи з пунктів геодезичних мереж заносять дирекційні кути (в порядку зростання їх величин) і довжини сторін на всі виміряні напрямки. 6.35. Між вписаними в каталог координатами, дирекційними кутами і довжинами сторін повинна бути точна відповідність. 6.36. Каталог висот пунктів нівелювання складають окремо. Він вміщує: обкладинку, титульну сторінку, зміст; пояснення; список прийнятих скорочень; малюнки знаків нівелювання; список висот пунктів нівелювання; список висот утрачених пунктів; аркуш реєстрації змін; схему ходів нівелювання. 6.37. Каталоги координат (висот) геодезичних мереж із схемами їх розташування складають у потрібній кількості примірників, що визначається технічним проектом. 6.38. Після закінчення обчислювальних робіт і складання каталогів матеріали про геодезичні роботи в містах і селищах міського типу залишаються на зберігання в організації, що виконувала роботу, а Державному картографо-геодезичному фонду України (Укркартгеофонду) передаються тільки каталоги координат і висот. 7. Методи виконання топографічних знімань 7.1. Аерофототопографічне знімання 7.1.1. Аерофототопографічне знімання для створення топографічних планів у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 і 1:500 виконують стереотопографічним або комбінованим методом. Вибір методу визначається характером ситуації і рельєфу території, що підлягає зніманню, масштабом і площею знімання, існуючим фотограмметричним обладнанням, а також техніко-економічними розрахунками. З врахуванням наведених факторів і умов виконання робіт на конкретних об'єктах допускається поєднання стереотопографічного і комбінованого методів. 7.1.2. Аерофототопографічне знімання може виконуватися за однією з таких основних технологічних схем: - контурну частину плану створюють на основі фотопланів, а знімання рельєфу проводять на універсальних стереофотограмметричних приладах; дешифрування виконують поєднанням польового і камерального дешифрування (стереотопографічний спосіб; 1-й варіант); - створюють контурну частину плану і знімають рельєф на універсальних стереофотограмметричних приладах; дешифрування здійснюють за стереомоделлю камерально способом перенесення елементів польового дешифрування з фотосхем і фотознімків на графічний план (стереотопографічний спосіб; 2-й варіант); - контурну частину плану створюють на основі фотопланів, а рельєф знімають звичайними наземними методами (мензульним, тахеометричним і т.ін.) одночасно з дешифруванням і зніманням контурів та об'єктів, що не відобразились на фотопланах (комбінований спосіб; 1-й варіант); - контурну частину плану створюють на універсальних стереофотограмметричних приладах у вигляді графічних планів при камеральному дешифруванні всіх об'єктів, які відобразились на аерофотознімках, а знімання рельєфу виконують наземними методами; при цьому уточнюють дані камерального дешифрування і проводять дознімання відсутніх на графічному плані об'єктів (комбінований спосіб; 2-й варіант). 7.1.3. На об'єктах знімання, що мають окремі ділянки, на яких не можна застосувати стереотопографічний спосіб через суцільну високу трав'янисту і густу чагарникову рослинність або відсутність матеріалів аерознімання, слід поєднувати стереотопографічний метод з наземним. Стереоскопічне знімання рельєфу при створенні топографічних планів з перерізом рельєфу через 1 м і 0,5 м не застосовують на територіях з суцільною високою рослинністю (ліс, парки, чагарники, поля зі злаковими і овочевими культурами). 7.1.4. Фотоплани, як основу топографічного плану, виготовляють на території з рівнинним, горбистим та інколи з гірським рельєфом при будь-якому характері забудови. На незабудовані території з незначною кількістю контурів створюють графічні плани стереотопографічним або наземним способами; можна також створювати фотоплани. 7.1.5. До комплексу польових топографічних робіт при аерофототопографічному зніманні входять такі процеси: - маркірування контурних точок та геодезичних пунктів або розпізнавання (ідентифікація) чітких контурів на аерознімках; - згущення знімальної планової основи (планова підготовка аерознімків); - згущення знімальної висотної основи (висотна підготовка аерофотознімків) при стереотопографічному зніманні; - дешифрування контурів при стереотопографічному зніманні; - знімання рельєфу і дешифрування контурів при комбінованому зніманні. 7.1.6. Перед початком польових робіт розробляють робочий проект згущення знімальної основи, маркірування розпізнавальних знаків. Для цього використовують існуючі топографічні карти, плани, масштаб яких у два-п'ять разів менший від масштабу плану, що створюється. За наявності матеріалів аерофотознімання використовують аерофотознімки і репродукції накидного монтажу. Якщо аерофотознімання ще не виконане, то можна використати матеріали аерофотознімання минулих років. Проект висотної підготовки аерофотознімків при розрідженій основі розробляють одночасно з проектом маркірування і планової підготовки аерофотознімків. При повній (суцільній) висотній підготовці проект розробляють на аерознімках, а після цього його переносять на репродукцію накидного монтажу. 7.1.7. Робочий проект знімальної основи розробляють згідно з технічним проектом, відповідно до вимог нормативних документів з фотограмметричних робіт при створенні топографічних карт і планів та даної Інструкції. Під час розробки робочого проекту слід враховувати характер місцевості (рельєф, контурність) і забудови, якість проведеного аерофотознімання, густоту і розташування пунктів геодезичної мережі і знімальної основи, оснащеність фотограмметричними приладами і методи, які буде застосовано при проведенні просторової фототріангуляції. При проектуванні намічають зони розміщення точок планової і висотної основи, місця визначення позначок урізів води в річках та інших водоймах, розробляють схеми і способи геодезичного визначення координат точок, встановлюють форму і розміри маркірувальних знаків. 7.1.8. Як точки планової і висотної основи, в першу чергу використовують пункти державної геодезичної мережі і геодезичних мереж згущення. 7.1.9. Залежно від програми, яку застосовують для обробки результатів вимірювань при згущенні фотограмметричних мереж, точки планової і висотної знімальної основи (планові і висотні розпізнавальні знаки) розміщують рядами поперек аерознімальних маршрутів попарно через 6-8 базисів або рівномірно по всій площі ділянки знімання без дотримання визначеного положення на стереопарах (див.мал.1 і 2, с.51 і 52). 7.1.10. На схемі проекту згідно з прийнятими умовними позначеннями показують: межі об'єкта - чорним кольором; номенклатурна розграфка планів - синім; пункти геодезичної планової і висотної основи, включаючи пункти за межами об'єкту - чорним кольором; напрямки осей запроектованих маршрутів аерофотознімання - зеленим кольором; передбачені проектом розпізнавальні знаки та інші точки геодезичної основи, які треба визначити, - червоним кольором. Ходи полігонометрії і нівелювання, які прокладають заново, показують на схемі лініями червоного кольору. Лінії, що з'єднують пункти в мережі тріангуляції, на схемі не показують. На схемі показують також урізи води та інші точки, висоти яких повинні бути визначені в процесі польових робіт. 7.1.11. Проект планової і висотної підготовки аерофотознімків підписує виконавець і затверджує керівник робіт. 7.1.12. До комплексу камеральних робіт входять: а) при стереотопографічному зніманні: - підготовчі роботи (вивчення матеріалів аерофотознімання і польових топографо-геодезичних робіт, робоче проектування, підготовка вихідних даних); - фотограмметричне згущення опорної мережі; - виготовлення фотопланів; - дешифрування і стереотопографічне знімання контурів і рельєфу; - підготовка планів до видання. б) при комбінованому аерофототопографічному зніманні: - підготовчі роботи; - фотограмметричне згущення планової мережі; - виготовлення фотопланів; - підготовка планів до видання. Аерофотознімання 7.1.13. Аерофотознімання виконують відповідно до вимог нормативних документів з аерофотознімання, положень даної Інструкції та нормативних документів, що стосуються фотограмметричних робіт при створенні топографічних карт і планів. 7.1.14. Масштаби фотографування, типи аерофотоапаратів, особливі вимоги до матеріалів аерофотознімання передбачають у технічному завданні на виконання аерофотознімання. Вибір масштабу аерофотознімання для виготовлення фотопланів і стереорисування рельєфу залежить від наявного фотограмметричного і стереофотограмметричного обладнання, характеру забудови, рельєфу місцевості, а також вимог, які висуваються до точності відображення контурів і рельєфу на топографічних планах. 7.1.15. При зніманні забудованих територій, для яких основою топографічного плану буде фотоплан, фотографування місцевості треба виконувати двічі: - аерофотознімання довгофокусними АФА для виготовлення фотопланів; - аерофотознімання нормальними або короткофокусними АФА для рисування рельєфу. Аерофотознімання рівнинних незабудованих територій та територій з переважно одноповерховою забудовою можна виконувати в одному масштабі короткофокусним АФА для виготовлення фотопланів і рисування рельєфу. 7.1.16. Для створення топографічних планів масштабу 1:1000, 1:500 аерофотознімання слід виконувати по заданих напрямках з 80-процентним поздовжнім перекриттям у масштабі, що в 5-7 разів менше від масштабу створюваного плану. 7.1.17. Масштаби аерофотознімання для комбінованого і стереотопографічного знімань, у залежності від висоти рельєфу, характеру місцевості і основи створюваного топографічного плану, не повинні бути дрібніші вказаних у табл. 13-15 (див.с.53-56). 7.1.18. Забезпечення аерофотознімками меж об'єктів знімання, знімальних ділянок повинно відповідати технічним вимогам до аерофотознімання для топографічних цілей, про що вказують у договорах на виконання аерофотознімальних робіт. Схема стандартного розміщення планово-висотних розпізнавальних знаків (Зображення має графічний характер. Не наводиться.) Мал.1 Схема довільного розміщення планово-висотних розпізнавальних знаків (Зображення має графічний характер. Не наводиться.) Мал.2 Вибір масштабу аерофотознімання і фокусної відстані АФА для планів масштабу 1:5000 Таблиця 13 |-----------------|-----------|----------------|-----------|-----------------|--------------|-------------| | Характеристика | Переріз | Контурна | Знімання | Масштаб | Фокусна | Висотна | | ділянки |рельєфу, м | частина плану | рельєфу |аерофотознімання |відстань АФА, | підготовка | | знімання | | | | | мм | | |-----------------|-----------|----------------|-----------|-----------------|--------------|-------------| | | 0,5 | фотоплан |стереоско- | 1:10000-1:12000 | 200; 350 | повна | | | | | пічне | 1:4500-1:6500 | 100;70 | (суцільна) | |Населені пункти, |-----------|----------------|-----------|-----------------|--------------|-------------| | промислові | 1,0 | фотоплан |стереоско- | 1:10000-1:12000 | 200; 350 | повна | | майданчики, | | | пічне | 1:6000-1:10000 | 100;70 | (суцільна) | | інші забудовані |-----------|----------------|-----------|-----------------|--------------|-------------| | території | 2,0 | фотоплан |стереоско- | 1:10000-1:12000 | 200; 350 | повна | | | | | пічне | 1:14000-1:10000 | 100;140 | (суцільна) | | | | | | | | розріджена | |-----------------|-----------|----------------|-----------|-----------------|--------------|-------------| | | 0,5 | фотоплан, |стереоско- | 1:4500-1:6500 | 100;70 | повна | | | | графічний план | пічне | | | (суцільна) | | Незабудовані |-----------|----------------|-----------|-----------------|--------------|-------------| | території, | 1,0 |графічний план, |стереоско- | 1:6000-1:10000 | 100;70 | повна | | сільськогоспо- | | фотоплан | пічне | | | (суцільна) | | дарські угіддя | | | | | | розріджена | | |-----------|----------------|-----------|-----------------|--------------|-------------| | | 2,0 |графічний план, |стереоско- | 1:14000-1:10000 | 100;140 | розріджена | | | | фотоплан | пічне | | | | |-----------------|-----------|----------------|-----------|-----------------|--------------|-------------| Вибір масштабу аерофотознімання і фокусної відстані АФА для планів масштабу 1:2000 Таблиця 14 |------------------|---------|---------------|---------|----------------|-------------|-------------| | Характеристика | Переріз | Контурна |Знімання | Масштаб | Фокусна | Висотна | | ділянки зйомки |рельєфу, | частина плану | рельєфу |аерофотознімання| відстань | підготовка | | | м | | | | АФА, мм | | |------------------|---------|---------------|---------|----------------|-------------|-------------| | | 0,5 | фотоплан | стерео- | 1:5500-1:8000 |200; 350; 500| повна | | Населені пункти, | | |скопічне | 1:4500-1:6500 | 100; 70 | (суцільна) | | промислові |---------|---------------|---------|----------------|-------------|-------------| | майданчики, | 1,0 | фотоплан | стерео- | 1:5500-1:8000 |200; 350; 500| повна | | інші забудовані | | |скопічне | 1:6000-1:10000 | 100; 70 | (суцільна) | | території |---------|---------------|---------|----------------|-------------|-------------| | | 2,0 | фотоплан | стерео- | 1:5500-1:8000 |200; 350; 500| повна | | | | |скопічне | 1:6000-1:10000 | 100; 140 | (суцільна), | | | | | | | | розріджена | |------------------|---------|---------------|---------|----------------|-------------|-------------| | | 0,5 | фотоплан, | стерео- | 1:4500-1:6500 | 100; 70 | повна | | Незабудовані | |графічний план |скопічне | | | (суцільна) | | території, |---------|---------------|---------|----------------|-------------|-------------| |сільськогосподар- | 1,0 | фотоплан, | стерео- | 1:6000-1:10000 | 100; 70 | повна | | ські угіддя | |графічний план |скопічне | | | (суцільна), | | | | | | | | розріджена | | |---------|---------------|---------|----------------|-------------|-------------| | | 2,0 | фотоплан, | стерео- | 1:6000-1:10000 | 100; 140 | розріджена | | | |графічний план |скопічне | | | | |------------------|---------|---------------|---------|----------------|-------------|-------------| Вибір масштабу аерофотознімання і фокусної відстані АФА для планів масштабу 1:1000 і 1:500 Таблиця 15 |-----------------|---------|---------|---------|-----------------|----------|-----------| | Характеристика | Переріз |Контурна |Знімання | Масштаб | Фокусна | Висотна | |ділянки знімання |рельєфу, | частина | рельєфу |аерофотознімання | відстань |підготовка | | | м | плану | | | АФА, мм | | |-----------------|---------|---------|---------|-----------------|----------|-----------| | | Масштаб 1:1000 | | |---------|---------|---------|-----------------|----------|-----------| | | 0,25 |фотоплан | наземна | 1:3000-1:6000 | 200; | - | | | | | | | 350; 500 | - | |Населені пункти, |---------|---------|---------|-----------------|----------|-----------| | промислові | 0,5 |фотоплан | стерео- | 1:3000-1:6000 | 200; | повна |